SLÅGTET TURDUS. 



49 



omkring 140 mm. — Hon är den allmännaste af våra Trastarter 

 och till lefnadssättet ganska afvikande från alla de öfriga, ehuru 

 formen till alla delar öfverensstämmer med deras. Snöskatan lef- 

 ver nämligen i sällskap, nästan såsom en del kråkartade foglar. 

 Om vintern draga de omkring i stora flockar, som dels hvila i 

 träden, der de ofta i chorus låta höra sin svagt snattrande och 

 sagta pipande sång; dels vandra de omkring att söka föda, hälft 

 gående och hoppande, på fälten, helst på enehedar, der enebären 

 utgöra deras bästa föda. Dessa flockar äro dock ej tätt slutna, 

 utan skingras och förenas efter omständigheterna. Så snart någon 

 flyger opp, hvilket ofta händer, låter hon höra sitt vanliga skrik, 

 schackacktjack ! — Om våren och sommarn bygga de colonivis i 

 skogslundar ofta hundradetals tillhopa, så att flera bon kunna fin- 

 nas på ett träd. Der föra de ett bullrande lefnadssätt och väsnas 

 i synnerhet mycket då någon främmande, djur eller menniska, nal- 

 kas deras hemvist. På aflägsnare ställen, der de ej lärt känna men- 

 niskans öfverlägsenhet, pläga de flyga emot de ankommande och 

 söka förjaga dem genom att beskjuta dem med sina excrementer, 

 hvarföre man vid en större sådan coloni måste rymma fältet, ifall 

 man vill undgå att bli alldeles öfverhöljd. Hundar, kor och andra 

 djur som närma sig, blir vanligen på detta sätt emottagna. Möj- 

 ligtvis kan den gamla sagan om Harpyierna, hvilka redan omtalas 

 af Homerus, grunda Sig på dessa foglars beteende, ifall de, såsom 

 kan synas troligt, i äldsta tider hafva fortplantat sig i Thracien 

 eller andra länder närmast norr om Grekland. 



Om sommarn träffas Snöskatan ymnigt mot Norden. Hon bor 

 så långt opp i Lappland och Finmarken som barr- eller björkskog 



finnes; således vid Enare och Alten, men knappt vid Hammerfest-, 

 är allmän i mellersta Sverige och kläcker omkring Stockholm, 

 samt ända ned i Småland och Blekinge (nära Carlshamn), men 

 ej så vidt jag känner i Skåne. Äfven på några ställen i mellersta 

 Tyskland och i Britannien skall hon finnas häckande, men nuför- 

 tiden knappt i sydligare länder. Det är ovisst huru långt hon 

 sträcker sig mot öster. Möjligtvis finnes hon utåt Siberien, men 

 jag finner henne ej bestämdt uppgifven östligare än i Finland 

 (Wright), N. Ryssland (Lilj.) och Ryska Lappland (till 68^° Lat., 

 Baér)(*> 



Om vintern drager väl Snöskatan mot söder, men mera såsom 

 stryk- än såsom flyttfogel. Hon träffas allmän om vintern vid 

 Stockholm, Upsala och Carlstad, i Nerike och Dalarna samt i södra 

 Finland; sannolikt ännu nordligare, ty enligt underrättelse från 

 Aptekaren Dyhr i Skellefte, har hon blifvit sedd derstädes vintertid 

 (nära 65°). Men i Skåne är hon då ganska ymnig på enehedar: 

 och till södra Ryssland, Tyskland, Belgien och Frankrike, till och 

 med ofta till Norra Italien och Grekland kommer hon då i stora 

 flockar, som draga omkring till Mars Månad, då de åter begifva 

 sig norrut. Till Sicilien och Sardinien komma de mera sällan och 

 blott under stränga vintrar. Riippell säger sig till och med då 

 hafva sett dem i Nubien, 



Synon. Turdus pilaris Linn. — Nilss. Fn. — Gloger Handb. 

 181. — Bonap. Consp. 269. — Genus Arceuthornis Kaup. 



32. Dubbeltrasten (T. viscivorus), Pl. X, fig. 6; — ofvan 

 ljust brungrå, under hvit med täta, svarta fläckar som på strupen 



(*) Uti Pallas Zoogr, I, 454 och 5, hafva Turdus musicus och T. pilaris blifvit så förblandade att man ej kan begagna de der lemnade uppgifterna. Både beskrifning och historia 

 under båda dessa namn innehålla blandade uppgifter om båda arterna- 



Svenska Fåglarna, I. 



13 



