SLÅGTET TURDUS. 



51 



sande för denna arten, men det är ej ett af de bland allmogen 

 brukliga-, dessutom äro flera Trastar goda sångare. — Hans vanliga 

 lockton är ett fint: zipp; zipp, som utsäges så svagt, att man skulle 

 tro sig höra en af våra aldra minsta foglar. Han är skygg; äter, 

 såsom de fleste småfoglar, ganska mycket, och hoppar ofta omkring 

 på marken för att söka föda; men han lefver mest enslig och, liksom 

 de öfrige af slägtet, sjunger han blott från träden. Såsom en märklig 

 egenhet kan anföras, att hans bo, som är halfklotlikt och öppet, 

 inuti är smetadt med ett murbruk af lera och rutten ved af träd- 

 stubbar, fästadt med fogelns saliv. Boet har 4 tums inre diameter 

 och bygges mellan qvistar af barrträd. 



Hos oss är han verklig flyttfogel. Om sommarn finnes han i 

 hela Skandinavien, utom det nordligaste. Inom skogsregionen i 

 Svenska Lappmarkerna och i Nordlanden skall han förekomma, 

 ehuru mera sällsynt; men ej i fjäldtrakterna och Finnmarken. Han 

 kläcker endast i skogig mark; dock knappt i Skånes bokskogar, 

 men väl, i samma provins, der barrskog och björk förekomma. 

 Föröfrigt bor han i hela det öfriga Europa, till och med, på bergen, 

 i Italien och Sicilien; samt uti Siberien ända till Ochotzska hafvet 

 (Middendorff) (*). — Om vintern kan han anses flytta ut från 

 hela Skandinavien ehuru en och annan qvarstannar i de sydligare 

 kustprovinserna, Äfven från Tyskland utvandra de; men i Euro- 

 pas medelhafsländer och särdeles i norra Afrika (AJgieriet — Egypten) 

 Mindre Asien och Arabien tillbringa de vintern. De tyckas dock 

 ej gå långt inåt Afrika. 1 Italien och Sicilien lefva de då af Oliver 

 och andra frukter och fångas i stor mängd för att tillfredsställa 

 dessa trakters gourmander. 



Synon. Turdus musicus Linn. — Nilss. Fn. 351. — Bonap. 

 Consp. 270. 



(*) Sannolikt kan det vara denne som menas, då Pallas (Zoogr. I, 456) efter Stellers 



34. Rödvinge-Trasten (Tur dus iliaeus) PL X, fig. 2; — 

 kroppens sidor och vingen undertill starkt brunröda. Kroppen 

 ofvan gråbrun, under hvit, framtill svartfläckig. Ögonbryn breda, 

 hvitaktiga. Stjerten af ryggens färg. Vtnglängd omkring 110 mm. 



Mera nordlig än den föregående, är denne allmän i Lappland, 

 så långt opp som verklig skog växer. Alten och Utsioki (70° lat.) 

 torde dock höra till hans nordligaste tillhåll. Söder om lappmar- 

 kerna är han om sommarn mindre allmän, men är dock funnen 

 häckande i mellersta Sverige, såsom i norra Vermland, i Nerike 

 och vid Stockholm samt på Gottland. — Utom Sverige häckar han 

 än sydligare: i Liffland, Curland och Estland, och finnes i vestra 

 hälften af Siberien (Pallas. — Sedd vid Irkutzk af Middendorf). 

 Från Norden flytta de ut i September, October, och begifva sig 

 till norra Afrika eller södra Europa, t. ex. Grekland. Många skola 

 qvarstanna i England, men ej i Belgien, der de blott draga ige- 

 nom. De tyckas ej flyga långt åt gången utan träffas, höst och 

 vår, öfverallt i mellanliggande länder, såväl i Sverige som Dan- 

 mark, Tyskland och Frankrike. Man har der anmärkt, att de väl 

 äta allehanda bär och gerna vistas i Vinbergen, men att de ej 

 förtära vindrufvor. Dock kallas denne arten i Tyskland Weindrossel, 

 förmodligen emedan han kommer dit till vinskörden. — Denne är 

 något mera sällskapslik än de nästföregående, och ofta sjunga 

 några stycken tillhopa i ett träd. Sången är svag, men vacker 

 och tämligen varierad, så att denne kan anses för Lapplands för- 

 nämste sångfogel. En af hans vanligare stropher kan någorlunda 

 liknas vid ett tonfall af 8 eller 9 närliggande, i ordning lägre 

 semitoner, af hvilka de två eller tre första tagas långsammare, de 

 öfriga hastigare såsom två trioler; men de sista upplösas till ett 

 svagt, nästan skrattande läte. I Juni månad skall han flitigt låta 



uppgift anför, att T. pilaris fins på Kamtschatka. Jemf. noten till T. pilaris. 



