56 



TRASTARTADE FOGLAR. 



en ritning af en mindre Sylvia, som återgifves i PI. Enl. 655. 2, 

 och citeras efter hans Fan vette grise (Sylvia cinerea; Ois. X). 

 Enligt Bonapartes F:ne Ttal. tillhörer det den sydeuropeiska Sylvia 

 cetti. (B. har sednare, i C. R. 1853, deraf försökt bilda ett nytt 

 systematiskt namn, Buscarla! för Emberiza lesbia Gm.) 



Saxicola rubicola, (9); nära lik buskärlan, men med mörk, svart 

 eller gråaktig, haka och ofvanstrupe. — Något mindre än den förra; 

 vinglängd omkring 61 mm. Första vingpennan betydligt längre än hand- 

 täckfjädrarna; 2 lika med 7. Stjertpennorna hafva knappt något hvitt 

 vid roten. Bröstet är starkare brungult; den hvita fläcken på vingen är 

 större. Hannen i sin sommardrägt är ofvan svart med öfvergumpen och 

 en stor fläck på halsens sidor hvita; ryggen föga fläckig af grå fjäder- 

 kanter; öfre delen af strupen och hufvudets sidor rent svarta, Hos honan 

 är strupen upptill med hufvudets sidor mörkgrå och fläcken på halsens 

 sidor gråaktigt hvit. I vinterdrägten blir denna teckning otydlig. 



Ett exemplar blef funnet vid Malmö, julaftonen 1851: äfven härden 

 blifvit sedd i Danmark, men arten tillhör ej norden utan bebor södra 

 Europa, till och med ett och annat ställe i mellersta Tyskland, norra 

 Frankrike och Belgien. Vidare i norra Africa och genom hela Asien, 

 ända till Japan. I södra Afrika förekommer en ytterst nära liknande art, 

 som dock vanligen anses för skild. Hon flyttar, och kommer tidigare 

 än den förra. — (M.otac. rubicola Linn. S. N. — Sylvia rubic. Lath. — 

 Saxic. rubicola Bechst. — Temm. Manuel. —GlogerHandb, 197. — Kj ser- 

 bolling Orn. Dan. 152.; — Hultmark Vet. Ac. Öfv. 1852, 116. — Nilss. 

 Fn. 291. — Pratincola rubicola Koch.; — Bonap. Consp. 304). 



5 RÖDSTJERT-SLÄGTET (Luscinia Linn.). 

 Stjerten tvär, medelmåttigt lång ( 3 / 4 af vinglängden; hos de fleste 

 rödaktig), altid utan hvitt vid roten eller på sidorna. Tarserna 

 höga med hel främre betäckning. Näbben tunn, hoptryckt, svag. 

 I det yttre finnes knappt någon annan skillnad mellan detta 

 slägtet och det nästföregående, än stjerten s längd och färg. Näb- 

 ben är på samma sätt bildad, med stora näsborrar öfver hvilka 

 näbbryggen bildar en liten upphöjning. Borsthåren pläga äfven 



vara något mindre. Fötterna såsom hos Saxicola; tarsen fullt 7 3 

 af vinglämsden eller något mera. Lefnadssättet visar den olikheten, 

 att de hithörande arterna vistas mest i småskog eller bland täta 

 buskar eller i träd, der de hålla sig mera dolda, utan att visa ett 

 så oroligt lynne som arterna af slägtet Saxicola. De sjunga bättre, 

 dock i högst olika gradationer, och hafva ej det sträiva, smackande 

 lätet som de förre. Dock finnas i alla dessa hänseenden tydliga 

 öfvergångar. Arterna visa sinsemellan några små olikheter, huf- 

 vudsakligen i färgen, efter hvilka man visserligen, då fråga är om 

 alla kända arter, kan fördela dem i flera naturliga grupper, eller 

 genera. Men emedan dessa skillnader äro ganska ringa och alla 

 våra arter dervid nödvändigt måste åtskiljas såsom typer för hvar 

 sin grupp, så är det onekligen rättare att i vår, och i hela Euro- 

 pas Fauna, behålla dem tillhopa såsom ett enda slägte. En märklig 

 omständighet är att vingarnes form hos dessa foglar är olika hos 

 hvarje art, utan att lemna någon ledning vid deras fördelning i 

 mindre grupper. Alla de hithörande arterna tillhöra gamla conti- 

 nenten; ingen är känd i America eller Australien. Hos de äldre 

 är kroppen ofvan brungrå (eller, hos några utländska arter, svart), 

 utan fläckar; men ungarna hafva hela öfversidan tätt blekfläckig, 

 af en gulaktig, något mörkkantad fläck midt åt hvarje fjäder. 



39. Rotgeln (Luscimia rubecula) Pl. XII, fig. 1. 2; — 

 stjerten grå, (knappt märkbart rödaktig); första vingpennan be- 

 tydligt längre än handtäckfjädraxna; den andra lika med den 8:de 

 eller 9:de. — Färgen är grå, under hvitaktig med frambröstet, 

 strupen och hufvudets sidor rödgula, Vinglängd omkring 70 milli- , 

 meter. — Ungarna äro blekfläckiga med hvitaktig, gråblandad 

 strupe, utan rödt. De igenkännas dock lätt från dem af följande 

 arter genom stjertens grå färg. 



