&8 



TRA8TARTADE FOGLÅB, 



Arabien och Nordöstra Afrika. — Uti de vestra och södra delarna 

 af Europa saknas denne, men ersattes genom den följande. — 

 Linné berättar, i Fauna Suecica, att Näktergalar funnos på Svart- 

 sjölandet i Mälaren och på Fullerön, samt vid Upsala och Sigtuna. 

 Nu finnas de ej i dessa orter och det är svårt att afgöra huruvida 

 ej något misstag kan ligga till grund för Linnés uppgift. Jag vågar 

 dock vara benägen för denna tro, emedan jag sjelf, till och med 

 i Skåne, hört Sylvia schoenobsenus utgifvas för Näktergal. 



Vår Näktergal bebor endast småskog eller de lägre buskarne 

 vid större skog, såsom hassel o. d., i grannskapet af vatten. Han 

 kommer omkring d. 1 Maj och börjar då genast låta höra sig. 

 Men såsom namnet antyder sker detta mest om natten ; aldrig midt 

 på dagen då det är klart och varmt. Deremot sjunger han vid 

 hvilken tid som helst på dygnet då det är mulet eller småregnar, 

 till och med under blåst och ruskväder, och då ofta synnerligen 

 ifrigt. Han sjunger endast sittande i buskar, en eller ett par alnar 

 öfver marken och sitter aldrig högt opp i träden. Vid midsom- 

 marstiden, då ungarne blifvit kläckte, tystnar han. Den som vill 

 höra Näktergalen behöfver ej hålla sig tyst: tvärtom kan man ofta, 

 genom att prata, skratta och isynnerhet sjunga, narra honom att 

 låta höra sig då han ej annars skulle hafva gjort det. Han har 

 nämligen i hög grad konstnärernas vanliga fel, att högt skatta sin 

 egen förmåga och att afundas den som vill täfla. Man hör tydligt 

 att de inbördes söka öfverskrika h varandra; men då de äro af 

 ovänlig natur och derföre altid bo tämligen långt åtskilde, så tycker 

 sig en hvar af dem vara den förnämste. Dock, fastän olika indi- 

 vider sjunga något olika väl, så höra de likväl alla till de för- 

 nämsta, ty denne fogels sång öfverträffas af ingen annans, men 

 kan anses jämngod med den följandes. Vår Näktergal öfverträffar 

 vida sin sydligare samslägtinge i anseende till sångens styrka, men 



efter de flestes mening är hans sång ej fullt så behaglig som den- 

 nes. Man kan någon gång under lugna sommarnätter höra honom 

 på en half svensk fjerdingsvägs afstånd. Hans sång är nästan 

 starkare än Taltrastens och vida mera sammanhängande, såsom 

 en lång melodi, som af Bechstein och flera författare blifvit åter- 

 gifven med ord, hvilka, då de utföras hvisslande, icke illa angifva 

 dess beskaffenhet. — Då denna sång med skäl är mycket omtalad, 

 men ganska få personer i större delen af Sverige äga tillfälle att 

 höra den, så tillåter jag mig att här åter afskrifva början deraf, 

 något förändrad i skrifsättet, i enlighet med hvad jag sjelf hört. 

 De carsiva bokstäfverna utmärka längre utdragna ljud: 



Tiz/, tia, tiw, tiu spetju zqua | tio tio tix | qwutsio, 



qwutsio. qwutsio, qwutsio | zqvo zqvo zqvo zqvo | tsy tsy tsy 



tsi | qwörror tjw zqva pipiqwzsi | o. s. v. 



Dessa stropher utgöra omkring en tredjedel, af hela det van- 

 liga qvädet, som, med små förändringar, ständigt återupprepas, 

 men som af olika individer tages något olika, kortare eller längre 

 o. s. v. Mången, som föreställt sig att han i denna beryktade sång 

 skulle finna melodier a la Mozart och Beethoeven, har tyckt sig 

 bli mycket bedragen då han fått höra den; men efter en något 

 närmare bekantskap dermed har dock sannolikt hvar och en delat 

 den allmänna beundran öfver hvad den vilda, omedvetna naturen 

 förmår åstadkomma. Sångens styrka gör att mängden af Näkter- 

 galar tyckas vara 1 större än den verkligen är, i förhållande till 

 andra foglar: ty då man på en gång får höra alla hannar som 

 finnas i • hela trakten, kanske 5 å 10 stycken, så förefaller detta 

 såsom ett stort antal. Hos oss äro de dock ingenstädes mycket 

 talrika. I det sydligare Europa fångas de så mycket, att man 

 klagat öfver deras förminskande. I Tyskland tagas de för att 

 hållas i bur, men äro i flera af detta lands stater fridlyste. Längre 



