SLÅGTET LUSCINIA. 



59 



söderut bortfångas de jemte andra foglar, under flyttningen, ofta 

 blott till stek, hvilket än mera förminskar antalet. — Liksom alla 

 samslägtingarna lefva de hufvudsakligen af Insekter och deras 

 larver; men om hösten förtära de lika mycket bär. De som hållas 

 i bur, matas med mjölmask, som är larven af Tenebrio molitor, 

 hvilken lätt kan uppfödas i större kärl, uti mjöl och gammal hattfilt, 

 som af denna larv begärligt ätes. — Näktergalens bo är skål- 

 formigt; det sättes i små buskar eller bland ris, nära marken eller 

 högst ett par fot deröfver. Aggen äro omkring 5, mörkt brungrå, 

 enfärgade. 



Synonymi. Sylvia philomela Bechst. Naturg. D. III, 507; — 

 Temm. Man. — Gloger Hanclb. 213; — Lusciola philomela Keys. 

 et Bias. n:o 233; — Nilss. Fm Ed. 3: 305; — Philomela major 

 Sw. — Bonap. Consp. 295. — Se föröfrigt noten vid nästa art. 



Sydliga Näktergalen (Luscinia vera) (*), (10): ytterst lik den 

 förra men något mindre, ofvan och på stjerten något mera rödaktig; 

 andra vingpennan ungefär lika med den 5:te; den 4:de nära lika med den 

 3:dje; ingen märkbart mörkare infattning vid hakans sidor. Vinglängd 

 81 mm. 



Åtskilligt som rörer denna arten blef redan anfördt under den förra, 

 De äro äfven så lika till lefnadssättet, som i yttre utseendet. Det som 

 gör, att dennes sång kan anses äga företrädet är, att hans toner ännu 

 mera öfverensstämma med våra, och äro rena från sådana skärrande 

 läten som förefalla oss mindre välljudande. Hos en god sångare räknar 



man 24, ända till 30 olika stropher i qvädet. Den sydlige arten finnes i 

 hela vestra och södra Europa, från England till södra Ryssland, Caucasus 

 och en del af vestra Asien. Uti dessa östliga trakter finnes han således 

 tillhopa med den förre. Mot norr går han ända opp uti Holstein och 

 Schlesvig, samt lärer äfven vara funnen på Danska öarna, jemte L. phi- 

 lomela. Om vintern äro de allmänna i Algiriet och i hela norra Afrika. 

 Nilsson har utredt att blott den förre arten finnes inom Sveriges gränser, 

 men anför, att ett honom förevisadt exemplar af denna, »uppgafs vara 

 Svenskt". Jag skulle dock tro, att detta hörrört af den förr brukliga 

 seden, att i inhemska samlingar insätta utländska exemplar af de arter, 

 som man förmodade finnas i landet, utan påtecknad underrättelse hvar- 

 ifrån de kommit. 



Synon. Motacilla luscinia Linn. (ex Auctoribus citatis, neque ex des- 

 cripto specimine suecano) ; — Sylvia luscinia Lath.; — Bechst. — Temm. — 

 Gloger Handb. 210. — - Kj8erb0lling Orn. Dan. 174; — Lusciola luscinia 

 Keys. et Bias. n:o 234. — Nilss. Fn. Ed. 3: 340. — Philomela luscinia 

 Bonap. Consp. 295. 



41. Vanliga Rödstjerten (Luscinia phoenicurus) Pl. 

 XII, fig. 4, 5; — stjerten och öfvergumpen brunröda; de % mel- 

 lersta pennorna svartaktiga; bröstet ljust, röd- eller hvitaktigt. 

 2:dra vingpennan ungefär lika med den 6:te; 3 och 4 ungefär 

 lika långa; 5 något kortare. Vinglängd: <£ SI, 9 75 mm. — 

 Hannen har om sommarn: hufvudet ofvan grått, med panna och 

 ögonbryn hvita; hufvudets sidor och öfre delen af strupen svarta; 

 bröstet klart gulrödt. — Honan har hufvudet gråaktigt, med något 



(*) Enligt nyare tiders åsigter om namnens prioritet måste nödvändigt det slägte, som innefattar Näktergalen, kallas Luscinia, hvilket är det äldsta af alla hithörande slägtnamn, 

 gifvet af Linne i första upplagan af Systema Naturset 1735. ehuru han sjelf sednare ändrade det Gerna skulle man val se det ombytt till Lusciola, efter Keys- & Blasius, 

 hvarigenom namnet luscinia kunde qvarstå såsom artnamn; eller till något af de gamla namnen: Erithacus eller Ruticilla; men dessa hafva dock blifvit så använda, att 

 de endast kunna begagnas då detta större genus delas. Det i zoologiska nomenclaturen vida yngre namnet Philomela, hvilket, såsom genus-namn, altid blir synonymt med 

 Luscinia, kan ej insättas i dess ställe, utan måste*nödvändigt bibehållas såsom artnamn för den nordliga Näktergalen, för hvilken det infördes af Bechstein, som först åtskilde 

 de båda arterna. Namnet Curruca, som af Bechstein antogs för denna gruppen, hade redan förut, af Möhring, och sedan af andra, blifvit så missbrukadt att det icke kan 

 användas såsom slägtnamn. Ifall man ville, med Bonaparte upptaga det Brissonska artnamnet (Luscinia) major, hvilket dock altid blir orätt, så qvarstode ändock Luscinia 

 ■&6om slägtnamn. Men till följe häraf måste ett annat artnamn gifvas åt Bechsteins Sylvia luscinia. Att på denna öfverflytta namnet philomela, som tillhör den andra 

 arten, är blott att göra en namnförbistring och Pallas's Mot- a<édon är synonym med denna sednare. Jag har ej kunnat flnna något bättre än det som här i texten föreilfti; 

 Luscinia vera. 



