28 



FINK ARTADE FOGLAR. 



nämnde vinter. Då ymnig tillgång finnes på föda, bli dessa fog- 

 lar omåttligt feta. Deras kött har en besk smak liksom Bo- 

 finkens. 



d) Gråsparfvar (Pyrgita Cuv. Passer Briss.). 



Näbben ojämnt och kullrigt eonisk, med något trubbig, svagt 

 nedböjd och vid sidorna inskuren spets. Tydliga borsthår finnas 

 vid mun vinkeln. Underkäkens sidodelar stå snedt, så att käkens 

 bredd nedåt aftager. Fjädergränsen bildar, nedtill vid underkäken, 

 blott en trubbig, eller ingen vinkel. Kroppsfärgen är grå, med 

 ryggen fläckig af svart och rödbrunt. Stjerten är nästan jämn, 

 grå, utan hvitt. — De lefva helst af mjöliga frön samt af insek- 

 ter; bygga illa hopsatta, öfvertäckta bo, i hus, trädhålor o. d. ; 

 hoppa och flyga tungt och hafva ej någon egentlig sång. 



15. Hussparfven (Fring. domestica). Pl. VI, fig. 1, 2 ; — 

 underkäkens kant hel; tinningarna (gråhvita) utan svart fläck, 

 stjerten svagt urnupen. — Hannen har svart strupe, hufvudet ofvan 

 klart grått med ett rödbrunt fält långsåt hvardera sidan, bakom 

 ögonen. Honan har blek strupe och smutsgrått hufvud, med 

 breda, gulgrå ögonbryn. — Vingen 75 — 80 mm.; tarsen 20. 



Denne, menniskans trogne följeslagare, förekommer i större 

 delen af gamla continenten öfverallt der åkerbruk idkas och stä- 

 der eller beständiga boningsplatser finnas. Emedan han älskar 

 att lefva stilla, på ett ställe under hela året, och helst äter samma 

 sädesslag som menniskan, har han öfverallt lemnat vildmarken, 

 för att söka de civiliserade folkslagens sällskap; eller möjligtvis 

 har han utbredt sig från ett stamland, genom att följa efter de 

 åkerbrukande folken; men med nomader och vildar följer han ej. 

 Sålunda är Gråsparfven, med åtskilliga små olikheter i färg och 



storlek, utspridd öfver hela Europa, utom det aldra nordligaste, 

 och hela Asien, utom det nordligaste (och östligaste?). Han 

 finnes ända ned i Indien samt på Ceylon och Java, och i hela 

 norra Afrika, ända till de stora öknarna. I Calcutta är han lika 

 allmän som i Stockholm och den derstädes förekommande variete- 

 ten är föga olik den svenska; den har blott något klarare färger, 

 såsom en följd af det varmare climatet. — Exemplaren från Java 

 äro något mindre (vinglängd 72 mm.), med rent hvita kinder, — 

 I Sennaar och i Grekland förekommer en lika liten varietet, hos 

 hvilken det hvita och det svarta är renare och den rödbruna fär- 

 gen är lifligare samt ännu mera utbredd, så att framryggen är 

 starkt rödbrun med blott några små svarta streck i stället för 

 fläckarna-, men det svarta på strupen är större än på den svenska 

 varieteten. — Der emot erhåller man från trakten af Constantinopel 

 en race af Gråsparfven, som till storlek och färg nära liknar den 

 svenska, utom det, att det rödbruna bakom ögat är ännu mindre, 

 med tydligare hvita fjäderspetsar, som bilda ett långsgående hvitt 

 band. — Den varietet, som bebor hela Italien, är något mera af- 

 vikande, i det att det rödbruna på hannens hufvud är utbredt 

 öfver hela hufvudets öfre del och hela bakhalsen; ögonbrynen äro 

 tydliga, rent hvita, och framryggens fjädrar äro i yttre fanet ej 

 rödbruna, utan liksom urblekta, ljust gulgrå. Denne plägar anses 

 såsom en egen art (Fr. italiao Vieill. ; — Fr. cisalpina Temm.) — 

 Uti Spanien, Sardinien och hela norra Afrika förekommer en va- 

 rietet, hvaraf hannen har hufvud och rygg tecknade nästan på 

 samma sätt som den nyssnämnde; men dessutom är den svarta 

 färgen på strupen ännu mera utbredd och fortsatt af svarta fläc- 

 kar långsåt kroppens sidor. Näbben plägar äfven vara större än 

 på de öfriga varieteterna. Äfven denne kar fått ett eget namn 

 (Fr. hispaniolensis Temm. — »Passer salicarius Vieill.« ubi?). 





