SLÄGTET FRINGILLA. 



23 



märkbart intryckt på sidorna. En annan varietet af samma art 

 finnes om sommarn i det mellersta och sydliga Europas högre 

 bergstrakter, såsom i Alperna, och kommer om vintern nedåt slät- 

 terna i Frankrike, Italien, till och med Sicilien och Grekland. 

 Den liknar fullkomligt vår smånäbbade varietet; men är bestämdt 

 mindre (vinglängd blott 65 mm.), och något mörkare, eller star- 

 kare färgad, så att t. ex. bröstet, och isynnerhet bakryggen, aldrig 

 bli hvita, utan ännu mera, än på de svenska exemplaren, äro 

 öfverdragne af en gulbrun färg hos honorna. Detta är sannolikt 

 en verkan af climatet och en följd deraf, att vinte rdrägten, i det 

 sydligare luftstrecket, ej bäres så länge som i norden. Denna 

 varietet är Vieillots Linaria rufescens. 



Ännu en annan fogelform, som åtminstone kommer nära till 

 Gråsiskans climatiska varieteter, är Linaria canescens (Gould, Bp„ 

 Consp. 541; — L. hornemanni Holb. — Fr. borealis Temm.), som om 

 sommarn bebor Nord-Grönland (norr om 69° N. lat.) och om 

 vintern ej flyttar från landet, till och med sällan visar sig i södra 

 delen deraf. Den^ är betydligt större och gröfre än våra största 

 exemplar (vingens längd 85 mm.; tarsen 17i), med betydligt 

 större, tjockare fötter. Näbben är ej längre än på våra stornäb- 

 bade exemplar, men tjockare, och trind, knappt märkbart intryckt 

 på sidorna. Vinterdrägten är hvitaktig, fullkomligt lik den ofvan 

 beskrifna, som understundom träffas hos våra vanliga varieteter i 

 Lappland. Enligt Hollböll skall den blott bära sommardrägten 

 omkring 3 månaders tid, och hannen skulle i denna drägt full- 

 komligt förlora det röda på bröstet och bakryggen, som finnes i 

 vinterdrägten* men denna sednare uppgift synes alldeles otrolig 

 (såsom Liljeborg, på anf. st. anmärkt). Samme författare uppgifver 

 dessutom att förhållandet skulle vara lika hos den egentliga Fr. 



linaria, som om våren kommer till Grönland från Amerika, endast 

 bebor landets södra hälft och om hösten återflyttar till Amerika- 

 — Man har uppgifvit att den Grönländska Lin. canescens någon- 

 gång skulle vara funnen i Europa; men sannolikt beror detta på 

 förväxling med den likalfärgade, bleka, nordiska vinterdrägten. 



b) Hämplingar (Lin o ta Bonap. Gloger 4842 # ). 



Näbben nästan fullkomligt kägelformig (eller kullrig), ej hop- 

 tryckt, med rundad näbbrygg, och kort, ej hvass spets, med ingen 

 eller otydlig inskärning. Inga borsthår. Stjerten starkt klufven. 

 Äfven dessa synas uteslutande lefva af frö och växtämnen. 



*3 Med rätlinigt conisk näbb. 



9. Vinterhämplingen (Fr. fla vir o s t r i s). Pl. III, fig. 3*, — 

 grågulaktig, mörkfläckig med ofläckad, blekt grågulaktig strupe 

 och haka. — Näbben är liten, rätlinigt kägellik, om vintern gul. 

 Klorna långa och fötterna större än på de Öfriga. Ofvergumpen 

 är hos de äldre ljusröd, men hufvudet har intet rödt. Vinglängd 

 75 — 77; tarsen 16 mm. — Bebor om sommarn fjäldsidorna ; är 

 allmän vid Tromsö i Augusti (Liljeb.), men föröfrigt är dess till- 

 håll ej noga kändt. Blott om vintern och i flyttningstiderna fin- 

 nes han i mellersta och södra Sverige, i mindre antal, men kom- 

 mer då understundom till Skåne och Tyskland. Till lynnet är 

 han vild och otämjelig. — (Fr. flavirostris L. — Nilss. Fn. — 

 Fr. montium Gm. Temm. Man). 



10. Hämpiingen (Fr. cannabina). Pl. III, fig. 1, 2; — 

 strupen hvit, midtåt gråfläckig, utan svart fläck på hakan. Ving- 

 och stjertpennorne i båda kanterna bredare hvita. Vingen 78 till 



(*) Äldre namn äro C hl or is, som ensamt tillhör Fr. chloris, och Linaria, som illa blifvit af Bechstein och de nyare användt för Fr. Cannabina. 



