20 



FINKAUTADE F0GLA.R. 



got mindre och något litet starkare färgade än de nordiske. Vin- 

 gen är omkring 8 mm. ($ tum) kortare. Man har derföre velat 

 uppföra två skilda arter af Domherrar i Europa, och uppgifvit att 

 dessa vidare skilde sig genom någon olikhet i vingpennornas re- 

 lativa längd ; men denna olikhet är alldeles ej constant och den 

 obetydliga färgskillnaden är allt för tydligt en följd af olika cli- 

 mat, hvarföre vi ej kunna antaga denna artskillnad. Vanligast 

 är första vingpennan obetydligt längre än den 5:te. — [Loxia 

 pyrrhula Linn. — Pyrrhula vulgärt s Temm. Man. — Nilss. Fn. — 

 Fringilla pyrrh. Mey. Gloger Handb. 326. — Pyrrh. sanguinea 

 (Klein) Liljeb. Vet. Acad. H. 1850. 290. — Pyrrh. coccinea etP. 

 rubicilla Bonap. Consp. 525). 



3. FINKSLÄGTET (Fringilla Linn.). 



Näbben kägelformig med lika långa käkar (understundom 

 kullrig). Gomen hvälfd, utan knöl, blott försedd med 3 smala, 

 något upphöjda streck. Fötterna oftast större i förhållande till 

 kroppen (än hos Pyrrhula): tarsen J af vingen eller längre. 



Anm. De hithörande arterna äro något skiljaktiga till form och 

 ännu mera till lefnadssätt, hvarföre de rätt väl kanna åtskiljas i flera 

 genera. Men svårigheten att förena en indelning i naturliga grupper 

 med de antagna genera och särdeles med deras systematiska namn, så- 

 vida man ej vill af hvarje art göra ett eget slägte, gör, att jag hellre 

 här bibehåller ett enda stort, i flera naturliga grupper fördeladt, genus. 



a) Siskor (Acanthis Bechst.; Keys. & Bl. # ) 



Näbben tunn, hoptryckt, med rät, hoptryckt ryggköl, inböjda 

 käkkanter och långdragen, fin spets, fullkomligt utan inskärning. 



* n g' a borst vid munvikarna. Stjerten klufven. Fötterna korta; 

 (tarsen i af vingens längd). — De lefva endast af frö, helst olj- 

 aktiga; hoppa sällan på marken, men klättra kring grenar och 

 qvistar. 



6. Stiglitsen (Fr. carduelis). Pl. IV, fig. 1.2. — Stjerten föga 

 klufven-, näbben temligen stor, ofvan, vid roten trind, sedan kölad. 

 — Vingpennorna svarta; vid roten, utåt, bredt gula, med liten 

 hvit fläck i spetsen. Stjertp en norna svarta; de två yttre på h var dera 

 sidan, med stor hvit fläck före slutet; de öfriga med liten hvit spets. 

 Rygg en brun; ansigtet rödt; nacken svart; tinningarna hvita. 

 Undertill hvit, på sidorna rödbrun. — Honan har blott något 

 mindre lifliga färger än hannen. — Ungen i nästdrägten (fig. 2) har 

 hufvudet och ryggen smutsgrå, utan rödt och svart. — Denne är 

 en af våra vackraste foglar och en god sångare. Han lefver af 

 frö, mest af tistelartade växter, kardborrar o. d., hvaraf han på 

 tyska kallas Distelfmk. Namnet Stiglits tyckes vara bildadt efter 

 hans vanliga lockton. Han förekommer allmän i hela södra Sve- 

 rige och Norge, är ännu allmän vid Upsala; finnes i Vermland 

 och Dalarna, men är ej känd i Lappmarkerna. Öfverallt stadnar 

 han qvar om vintern, men ströfvar då omkriug familjevis, mest på 

 åkrarna. — (Fring. carduelis Linn. — Nilss. Fn. — Carduelis 

 elegans rea). 



7. Grönsiskan (Fring. s pin us). Pl. IV, fig. 3, 4; — grönaktig; 

 hela näbbryggen kölad; stjertpennorna vid roten bredt gula; två 

 blekgula band öfver vingen. Hannen har gult bröst; en stor fläck 

 på strupen och hufvudet ofvan svarta; blott kroppens sidor svart- 



(*) ÄlcUe namn äro: Carduelis Briss., Chrysomitris Boie m. fl-, hvilka dock tillhöra enskilda arter. 



