18 



FINKARTA DE FOGLAR. 



1. Stora Korsnäbben (Loxia pityopsittacus Bechst.). Pl. I, 

 fig. 1, 2. — Näbben tjock, nästan lika hög som underkäkens längd 

 (omkring 14 millimeter hög). Vingens längd 100—105 millim. 

 Vingen gråsvart utan ljusa tvärband. Näbbryggen är starkt böjd, 

 till v.p. i af en cirkelbåge och käkspetsarna äro korta, starka. — 

 Dess. vistelseort är inom barrskogsregionen,* således i större delen 

 af Skandinavien, långt inåt Lappmarkerna, men i Finmarken är 

 den ej anmärkt. Äfven kommer den blott sällan till Skåne. — 

 (Loxia pytiopsittacus (*) Bechst. Naturg. — Nilsson Skand. Fauna). 



2. Mindre Korsnäbben (Loxia curvir östra L). Pl. I, fig, 3, 

 4. — Näbben mindre tjock, med längre utdragna, smalare spet- 

 sar: dess höjd 11 till 12 millimeter* näbbryggen bildar knappt i 

 af en cirkelbåge och underkäkens spets skjuter fram öfver öfver- 

 käken. Vinglängd 95 — 100 millimeter. Färgen alldeles lika med 

 den föregåendes. De skilja sig nästan endast genom näbbens olika 

 styrka och skulle rätt väl kunna anses såsom blotta racer eller 

 varieteter af samma art, hvilka dock fortplantas såsom bestämdt 

 åtskilda. Båda hafva lika lefnadssätt och lika vistelseort eller ut- 

 bredning. Båda förekomma äfven i mellersta Europa men äro der 

 något mindre än hos oss, samt i norra Asien. — (L. curvirostra 

 Linn. Fn. Sv. 224. — Nilss. Fn.). 



3. Bändel-Korsnäbben (Loxia leuco ptera Gm.). Pl. I, fig. 5 *' D OMHERRSLÄGTET (Pyrrhula Briss.). 



och II, 1. — Vingen svart, prydd med två breda, hvita tvärband. — Näbben kort, tjock, starkt kullrig med öfverhängande spets 



De båda största raderna af täckfjädrar äro nämligen i spetsarna utan tydliga inskärningar vid sidorna. Fötterna korta: tarsen 



bredt hvita. Hela fogeln är något mindre än den nästföregående mindre än ä af vinglängden. — Armpennorna räcka till v.p. f af 



med ännu något smalare näbb. Hannens färg blir något högre vingen, och stjerten är längre än på Korsnäbbarna. Från de ar- 



(*) Detta namn, som på Svenska betyder tallpapegoja, har från början, och sedan nästan alltid blifvit orätt stafvadt, genom förväsling af i och y. Det bör stafvas : pityopsittacus. 



röd, än hos de båda förra. Vinglängd 85 — -90 mm. Näbbens 

 höjd 10 mm. — Denne arten tillhör egentligen Sibirien och norra 

 Ryssland* vid Archangel är han allmän (Liljeb.)*, men tidtals ses 

 exemplar hos oss, eller äfven i andra delar af Europa*, t. ex. 

 1845, då flera erhöllos på åtskilliga ställen i Sverige, samt i 

 Tyskland, Belgien och England. Under hösten år 1856 hafva flera 

 stycken erhållits här omkring Stockholm. Sannolikt qvarstanna 

 de här, men tyckas ej betydligen föröka sig, och det är ej utan 

 tvekan som vi uppföra dem såsom en verkligen svensk fogelart. 

 Uti Nordamerika förekommer samma fogel allmänt; men exem- 

 plaren derifrån kunna vid jämförelse igenkännas på sin något sma- 

 lare näbb (9 mm.), och något smalare hvita spetsar på täckfjä- 

 drarna. Äfven hannens färg tyckes vara något mörkare, men 

 öfriga uppgifna skillnader hafva befunnits origtiga. (Denna är 

 L. leucoptera Gmel., L. falcirostra Lath. — Exemplar från Europa 

 och Asien äro: L. bifasciata Brehm, Isis 1827. — Sundev. Vet. 

 Acad. Öfv. 1846. 37. — Bonap. Consp. 527. — L. tsenioptera Glog. 

 Handb. 354. — L. leucoptera Nilss. fn. — Liljeb. Vet. Acad. H. 

 1850. 291). 



