12 



FÖRSTA ORDNINGEN. 



fogelordning, och vi kunna icke anse eångmusklerna vara af den 

 vigt, att deras når- eller frånvaro skulle bestämma gränserna emel- 

 lan ordningarna. Men vi måste gå ännu längre, så att vi ej en 

 gång antaga dem såsom kännetecken för första ordningens indel- 

 ning, och detta torde behöfva en utförligare förklaring. 



Då man öfverskådar alla de fogelformer, som vi räkna till 

 första ordningen ehuru de sakna sångapparat och hafva delad 

 tars-såla, så finner man snart, att de flesta af dem sluta sig gan- 

 ska nära intill hvar sin af dem som äga sångapparat och hafva 

 hel tars-såla. Några exempel härpå anfördes nyss. Hela första 

 Ordningen utgöres således af två serier, som åtskiljas genom 

 de anförda kännetecknen, men stå jemte hvarandra så, att 

 nästan hvarje afdelning af den ena, motsvarar en afdelning af 

 den andra. — Men dessutom känna vi, såsom förut nämndes, 

 ett slägte, nämligen Lärkslägtet (Alauda L.), som i anseende 

 till sångapparatet öfverensstämmer med den ena serien, och till 

 tarserna med den andra, utan att dock kunna uppföras såsom 

 en tredje series. Möjligtvis skall man framdeles lära känna att 

 samma förhållande äger rum med någon annan, ännu ej tillräckligt 

 känd fogelform. Vi måste således söka att få afgjordt till hvilken- 

 dera af de två serierna Lärkorna rätteligen böra räknas, samt 

 huruvida man bör fördela första ordningen efter sångmusklernas 

 eller efter tars-sålans beskaffenhet. 



Vanligtvis har man antagit, att Lärkorna mest närma sig intill 

 de sparfartade foglarna (Fringillinae), samt till Piplärkorna (släg- 

 tet Anthus), hvilka båda fogelgrupper äro försedda med sångappa- 

 ratet. Men då man eftersöker de mellanformer, hvarigenom Lär- 

 korna skulle förenas med dem, så finner man dem ej, utan dessa 

 fogelgrupper befinnas, oaktadt den ej ringa yttre likheten, vara 



ganska bestämdt åtskilda från hvarandra, ehuru de obestridligt 

 höra till samma ordning. 



Vid jämförelsen med den andra serien, der sångmusklerna 

 saknas, blir förhållandet alldeles likadant. Äfven här finner man 

 tvenne beröringspunkter, nämligen, först med s]ägtet Upupa, som 

 till fötternas bildning (bakklon, tårna, sålan) mycket likna Lär- 

 korna, och som till färgteckningen, fjäderbildningen, till och med 

 till näbbens form, visar betydlig likhet med det underordnade 

 Lärke-slägtet Alaemon (A. deserti St.). — Den andra, ännu mera i 

 ögonen fallande likheten med dem, finner man hos de amerikan- 

 ska Lärkorna, slägtena Geositta, Furnarius m. fl., af hvilka flera 

 arter, äfven i sednare tider, varit förda till slägtet Alauda, (t. ex 

 A. cunicularia, tenuirostris, fissirostris). Dessa tillhöra Sydamerikas 

 steppländer, hvarest de motsvara de egentliga Lärkorna i gamla 

 continenten, hvilka äro talrikast i södra Afrika, midt emot de 

 amerikanska Lärkornas förnämsta hemland; men båda formerna 

 tyckas dock vara bestämdt åtskilda genom en något olika bildning 

 af tars-sålan och genom sångapparatet, som saknas hos den ame- 

 rikanska formen. Lärkorna stå således ganska isolerade och 

 kunna lika väl föras till den ena som till den andra serien. 



Under sådana omständigheter drager jag ej i betänkande att 

 classificera Lärkorna efter det yttre kännetecken som finnes, nem- 

 ligen efter tars-sålans beskaffenhet; det vill säga, att antaga dess 

 olika struktur såsom förnämsta fördelningsgrunden mellan de två 

 serierna af Tättings-ordningen. 



Detta förfarande torde misshaga mången. Det är nemligen 

 en ganska allmän åsigt, att de inre delarnas form alltid är af 

 större värde för djurens systematisering, än de yttres; men detta 

 är en stor villfarelse. Oftast händer det visserligen, att de vigti- 



