TÄTTINGAR. 



11 



Hos foglarna är det temligen vanligt, att nedra ändan af luft- 

 strupen, der den skiljer sig i två grenar, som gå till lungorna, är 

 något utvidgad eller annars utmärkt af större, eller särskildt bil- 

 dade ringar, vid hvilka alltid några små muskler fästa sig, och 

 man har antagit att foglarnas stämma bildas i detta nedra strup- 

 hufvud (Larynx inferior), liksom att däggdjuren allenast hafva ett 

 struphufvud, i luftrörets öfre ända, och blott der bilda sitt ljud. — 

 Hos största delen af de foglar som höra till första ordningen och 

 som vi benämna Tättingar, finnes på det anförda stället en egen 

 muskelbeläggning, som består af 5 par små muskler, hvilka allde- 

 les bekläda nedre struphufvudet och som blifvit kallade sångmusk- 

 ler. Otvifvelaktigt bidraga de att åt de egentliga sångfoglarna 

 gifva en större förmåga att bilda omväxlande, vackra och ihål- 

 lande toner, h vårföre namnet kan vara rigtigt. Men de finnas 

 äfven hos de hithörande arter som sjunga dåligt eller allsicke, 

 såsom Korpen, Kråkan, Gråsparfven m. fl., och de äro alltid lika- 

 dana hos honorna som hos hannarna, ehuru de förra vanligen ej 

 sjunga. Dessutom saknas dessa muskler hos alla de öfriga ord- 

 ningarnas arter, ehuru åtskilliga af dessa, såsom förut nämndes, 

 låta höra en ganska ljudelig sång (t. ex. Göken, Orren, Snäpporna, 

 Alfogeln). De äro således att betrakta såsom en högre utbildning 

 af organerna för andedrägten och rösten, för att fullkomna fogel- 

 sången, ehuru de hvarken äro nödvändiga för densamma, eller 

 ensamme äro tillräcklige att frambringa den. 



Dessa muskler få isynnerhet en större betydelse derigenom, 

 att de nästan alltid sammanträffa med den nyss omtalade högre 

 utbildningen af tarsens baksida. Så vidt vi hittills känna äro alla 

 de foglar, som hafva tars-sålan beklädd af hela lameller, äfven 

 försedda med sångmuskler-, och Lärkorna £ Alauda L.) äro de enda 

 kända foglar som hafva detta sednare apparat utan att tillika äga 



det förra. Här finna vi således åter ett sammanträffande af högre 

 utbildade kroppsorganer, liksom det kort förut omtalade, af vin- 

 gens och tårnas form, hvarigenom vi bestämde gränserna för hela 

 första ordningen. Den nu omnämnda utbildningen af tars-sålan 

 finnes endast i sällskap med de s. k. sångmusklerna och endast 

 inom första ordningen, men hos största delen af dess arter. 



Sedan detta blef upptäckt, har man velat inskränka denna 

 fogelordning till de arter som äro försedde med verkliga sång- 

 muskler, och derifrån utesluta alla dem, som ej äga dem fullstän- 

 diga. Detta måste vi dock anse såsom en alldeles origtig åsigt. 

 Derigenom uteslutes nemligen från denna ordning ett stort antal, 

 särdeles af amerikanska småfoglar, som till hela sitt yttre utseende 

 (habitus) och sitt lefhadssätt, såväl som till de flesta delarnes 

 skapnad, så nära likna de vanliga formerna af våra småfoglar, 

 att de förr ansetts tillhöra samma slägten som dessa, och att de 

 i alla händelser icke kunna skiljas långt från dem. Det kan 

 nemligen ej vara rätt att afskilja de amerikanska Tyranninse och 

 Fluvicolinae i en annan fogelordning, än våra Muscicapae och Saxi- 

 colse-, att på samma sätt åtskilja amerikas Synallaxis från gamla 

 continentens Malurinae; Cinclodes, Furnarius, Geositta m. fl., från 

 Anthus och Alauda; Anabates och Dendrocoiaptes, från Sitta och 

 Certhia; Thamnophilus, Psaris etc. från Lanius — Garrulus*, Chamseza 

 ni. ~ fl. Myiotherinae, från Turdin ae o. s. v. — De sålunda afskilda 

 till större delen amerikanska fogelfamiljerna, hos hvilka det så 

 kallade sångapparatet saknas, men nedre larynx ofta är något eget 

 skapad, bilda icke tillsamman en naturenlig ordning eller grupp, 

 emedan de sinsemellan visa olikheter, som äro större än de form- 

 skillnader som finnas mellan dem och andra fogelformer som äga 

 sångmuskler. De kunna således endast bilda en naturlig grupp i 

 förening med dessa sednare, så att alla tillhopa utgöra en enda 



