TÄTTINGAR. 



Hackspettarna (Picus), Göktytan och några af de utländska 

 Bucconina; men dessa hafva annorlunda bildade fötter, med blott 

 två tår framåt; yttre tån är bakåtrigtad och den egentliga baktån 

 är helt liten, eller saknas. — Några andra foglar, t. ex. dagroffog- 

 larna, hafva stor baktå, försedd med stor klo; men den är vid 

 roten smalare och hos dem äro vingtäckfjädrarna stora och talrika. 



Hos arterna af första ordningen äro vingarna vanligen breda, 

 emedan armpennorna i förhållande till kroppen äro större än van- 

 ligt bland foglarna; till antalet äro de 9, sällan 10 eller 11. 

 Näst efter dem följa blott en rad stora täckfjädrar; hos alla andra 

 foglar finnes 3 eller flera rader af dylika. Äfven hos Tättingarnas 

 ungar och uti vinterdrägten ser man ofta små, dunlika rudiment 

 af två rader, som dock äro alldeles undangömda af nästa rads fullt 

 utbildade fjädrar. Dernäst följer en rad af små fjädrar som hafva 

 omväncU läge mot de öfriga i vingen, och sist ligga, i flera rader, 

 de små täckfjädrarna, som blott betäcka sjelfva armen och roten 

 af de nyssnämnde, samt äro vida mindre än hos de öfriga foglarna 

 och ej så talrika som hos dem. Dessa olikheter märkas lättast 

 då man jemför vingarna af två nyss döda foglar af olika ord- 

 ningar, t. ex. af en sparf och en hök, snäppa eller and. Hos dessa 

 sednare äro armpennorna ej så mycket skilda från täckfjädrarna 

 och dessa synes alla temligen lika; hos sparfven finnes deremot, 

 såsom hos alla arter af första ordningen, en bestämdare olikhet mellan 

 de skilda raderna af fjädrar, hvilket tillkänn agif ver en större ut- 

 bildning. 



Hos de flesta foglar äro handens pennor (remiges primariae) 

 till antalet 10. Blott undantagsvis förekomma 11. Men hos störsla 

 antalet af Tättings-ordningen är den första helt liten, betydligt 



kortare, på den hoplagda vingen, än armpennorna, eller till och 

 med ej större än de nästliggande täckfjädrarna. Denna vingbild- 

 ning måste vi anse för den fullkomligaste af alla. Utom första 

 ordningen finnes den blott hos några få närgränsande af nästa 

 ordning, t. ex. slägtet Jynx. Deremot är första vingpennan lång 

 hos Vattenfoglar, Vadare, Roffoglar, samt, inom första ordningen, 

 hos Kråkorna och hos de flesta af dem som sakna sångmuskler 

 (livarom mera straxt nedanför). Hos en annan, mindre del af 

 de arter, som tillhöra första ordningen, äro deremot handpennornas 

 antal blott 9, hvilket man skulle kunna föreställa sig uppkomma 

 genom ett fullkomligt försvinnande af den första; men denna har 

 aldrig funnits hos dem, utan den penna som börjar raden är verk- 

 ligen den första och denna plägar vara lång. Blott 9 handpen- 

 nor finnas isynnerhet ofta hos de sparfartade foglarna. Uti de 

 öfriga familjerna förekommer detta antal hos en jemförelsevis min- 

 dre del, hufvudsakligen Amerikanska arter. Men inom de öfriga 

 fogelordningarna tyckes det blott finnas hos ett enda slägte, nem- 

 ligen si. Indicator i Afrika, som hör till de gökartadc foglarna af 

 andra ordningen (*). 



Det som nyss anfördes om tårnas bildning hos Tättingarna 

 är ej mindre utmärkande. Baktån är hos dem ofta något kortare 

 än sidotårna, men alltid tjockare och således till volumen ofta 

 större än de. Den yttre formen anföres här såsom ett alltid lätt 

 synligt kännetecken; men den egentliga olikheten, som hittills aldrig 

 blifvit anmärkt, ligger deruti, att hos arterna af första ordningen är bak- 

 tåns långa böjmuskel med sin sena, fullkomligt skild från den muskel 

 som böjer kloleden af de tre framtårna, hvarföre baktån hos dem kan 

 böjas oberoende af framtårna, Hos alla andra foglar äro deremot se- 



(*) Vida flera egenheter uti vingarna af olika fogelordningar omtalas i K. Vet. Ac. Handl. 1843 och i Cabanis Orn. Notiser, i Wiegm. Archiv 1847. 

 Svenska Foglarna. I. 



