8 



FÖRSTA ORDNINGEN. 



kunna anföra vår Paras eaudatus; Cinnyris-arterna, de ameri- 

 kanska leteri, Svalorna, Skatan m. fl. Deremot se vi att de 

 utmärktaste sångfoglarna, såsom Näktergalen, Trastarna, Sylvierna 

 o. s. v., bygga enkelt skålformiga bo, som visserligen äro rätt 

 vackra och väl sammansatta, men dock höra till de enklare inom 

 denna fogelordning. Den brist på konstfärdighet hvarmed den 

 vanliga Lärkan bygger sitt bo, som är föga bättre sammansatt än 

 snäppornas eller hönsens, anvisar till och med åt denna fogel en 

 låg plats uti första fogelordningen, ehuru utmärkt han är såsom 

 sångare. Många äro dock som både bygga och sjunga illa, såsom 

 Kråkor, Skrikor, Gråsparfvar m. fl. Möjligtvis skola vi äfven lära 

 känna någon väl begåfvad form, som är mästare i både sång och 

 byggnadskonst; men det vanliga förhållandet bland foglarna är 

 likt det bland menniskorna, att blott det ringare antalet utmärker 

 sig genom sina snillegåfvor eller sin verksamhet, och att svårligen 

 någon hinner till mästerskap mera än i en rigtning. Fogiar och 

 menniskor likna hvarandra ytterligare deruti, att dessa företräden, 

 hvarigenom några utmärka sig framför mängden, bero på med- 

 födda lyckliga anlag, öfver hvilkas ägande ingen kan berömma 

 sig sjelf. De hafva fått dem »såsom en skänk ofvanifrån, utan all 

 sin förskyllan eller värdighet.« 



Ännu märkbarare synes Tättingarnes företräde framför alla 

 de öfriga foglarna då man studerar bildningen af deras kropps- 

 delar. Man finner då, först, att de till sina former, mest af alla, 

 äro skilde från vattenfoglarna, hvilka, både såsom vattendjur och af 

 flera skäl, måste ställas sist i klassen. Sedan finner man att Tät- 



tingarna utgöra den bäst karakteriserade och tydligast afskilda af 

 alla fogelordningarna, samt att de kroppsformer, som utgöra 

 kännetecknen på denna ordning, utvisa en högre kroppslig utbild- 

 ning. Men för att visa detta måste vi något uppehålla oss vid 

 dessa foglars yttre former. 



De fogiar som tillhöra första ordningen skilja sig från alla 

 andra genom följande kännetecken ( # ): 



De största vingtäckfj ädrarna (som sitta på underarmen, cu- 

 bitus) betacka blott halfva längden eller en mindre del af motsva- 

 rande armpennor. 



Baktån är stor, starkare än de öfriga tårna och försedd med 

 större klo än de. Hon är bred vid roten och stående i samma 

 plan som de öfriga tårna. 



Dessutom äro tre tår rigtade framåt, af hvilka den yttre är 

 vid roten hopväxt med den mellersta. 



Alla fogiar som tillhöra de öfriga ordningarna (**) afvika 

 alltid i ettdera af dessa hänseenden eller aldra oftast i dem alla. 

 Täckfjädrarna äro hos dem stora, så att de räcka betydligt längre 

 ut, öfver mer än hälften af armpennorna, och dessutom vida tal- 

 rikare än hos första ordningens arter. Baktån, som egentligen är 

 den innersta, eller första af tårna, är hos de öfriga foglarna oftast 

 liten, vid roten smalare och upplyitad öfver marken samt försedd 

 med en klo som är mindre än mellantåns. Baktån saknas till och 

 med ofta i alla de öfriga ordningarna, men aldrig i den första. 

 Några få slägten som höra till andra Ordningen hafva visserligen 

 vingarna bildade såsom hos Tättingarna, nemligen de brokiga 



(*) Af det som här anföres, synes, att jag ännu anser mig befogad att bibehålla samma omfång för denna fogelordning som då den först framställdes, i K. Vet. Acad:s Handlingar 

 1835, under namn af »Volucres* (pag. 58 och 65). De efter denna tid gjorda upptäckterna synas mig blott föranleda till en förbättring i den systematiska fördelningen 

 inom denna ordning, men ej till en sönderdelning deraf. Det var en origtig uppfattning, att denna högst naturliga fogelgrupp, på anf. ställe, vidare fördelades uti fyra skilda 

 »Ordines" och detta misstag rättas nu. 



(**) Papegojor, Hackspettar, Roffoglar, Höns, Vadare, Vattenfoglar. 



