6 



FÖRSTA ORDNINGEN. 



Australiska Gymnorhina tibicen och G. »organicum« låta höra en 

 ganska varierad sång af rena, orgellika toner, som är rätt vacker 

 ehuru ej liflig och låter liksom vore den med möda framprässad. 

 Underrättelserna om fogelsången i andra verldsdelar äro visser- 

 ligen ej utförliga, men dock pläga de resande omtala de arter, 

 hvilka mest utmärka sig genom sina läten. Af dessa underrättel- 

 ser kan man sluta, att i allmänhet äro både de heta och de kalla 

 ländernas sångfoglar underlägsne dem i de tempererade climaten 

 samt att Amerikas vida stå efter dem i gamla continenten. Bland 

 alla verldsdelarna tyckes Europa (inom bokskogsregionen) och 

 vestra tempererade Asien, hvilka tillhopa utgöra Näktergalens 

 region, hafva de bästa och i förhållande till hela antalet af fogel- 

 arter, de flesta goda sångfoglarna. Sydamerika och Australien 

 torde vara minst väl lottade i detta hänseende, ehuru äfven der 

 förekomma många arter, hvilkas sång är att jemföra med den af 

 våra medelmåttigare eller mindre utmärkta Sylvier och Fringiller 

 (t. ex. några af de nyholländska Meliphagina^ eller rörtungade). 

 Indiens sångfoglar tyckas, särdeles i de nordligare trakterna, öfver- 

 träffa dem i andra heta länder, och af egen erfarenhet kan jag 

 anföra, att fogelsången i Bengalen föga står efter den i Europa, 

 då nemligen Europas Näktergal undantages. Den föreföll mig 

 nära lik den i mellersta Sverige, som ligger utanför nämnde fogels 

 region, men den är dessutom ganska uppblandad med främmande 

 sträfva eller skrikande ljud, emedan ett stort antal foglar lefva i 

 de heta länderna, som endast hafva hårda, entoniga, ofta ängsliga 

 läten. De hos oss förekommande Kråkorna och en och annan 

 Buteo eller Uggla samt Hackspettar, Cypselus, Sitta o. s. v. höras 

 ej mycket och deras läten äro ej att jemföra mot de oljud och 

 buller samt de ängsliga, genomträngande läten, som der nästan 

 beständigt och öfverallt höras af talrika Papegojor, Bucconiner, 



Gökarter, Glador, Stare-arter o. s. v., samt flera af sjelfva sång- 

 fogelordningen. Då vår Gök har ett vackert, angenämt läte, så 

 äro de två i Bengalen allmänna arterna af samma slägte af all- 

 deles motsatt beskaffenhet- den ena (Cuculus ejulans n.) är en af 

 de ängsligaste, den andra (C. niger L.), en af de bullersammaste 

 skrikare man kan höra. Dylika omelodiska fogelläten lära före- 

 komma tämligen allmänt i alla heta climat, och man måste tillstå 

 att i de länder, hvarest de ej, såsom i Indien, omväxla med tal- 

 rika, välljudande och starka röster, bör den vilda Natur-concerten 

 ej vara af särdeles harmonisk art. I Europa sakna vi dock ej 

 medel för jemförelser, ty på de ställen hvarest Råkan (Corvus 

 frugilegus) uppslagit sina bopålar, såsom t. ex. i somliga byar på 

 Skånska slätten, förer denna ett oljud, som säkert ej öfverträffas 

 i sjelfva Indien. Och likväl, ehuru allt detta larm någongång kan 

 förefalla tröttande eller besvärligt, så lärer dock aldrig totalintryc- 

 ket deraf förefalla oss obehagligt, utan snarare motsatsen, såsom 

 oftast är händelsen med yttringarna af lif i naturen. 



Innan vi sluta denna afhandling om fogelsången böra vi göra 

 rättvisa åt en del af de foglar som allmänt pläga anses vara full- 

 komligt i saknad af all sång. Detta är visserligen det vanligaste 

 förhållandet bland de följande ordningarna, men bland första ord- 

 ningen (Tättingar) tyckes det endast inträffa på ett mindre an- 

 tal arter. Korpen synes vara en af detta antal och hos den van- 

 liga Gråsparfven kan man knappt urskilja de ljud, som skola 

 föreställa en slags sång, från det vanliga lätet. Men mångfaldiga 

 arter finnas som hafva så svag och obetydlig sång, att man van- 

 ligen ej märker den, h var före de orätt anses såsom alldeles utan 

 förmåga deraf. Sådan är t. ex. Skatan, hvilken allmänheten ej 

 plägar tillerkänna någon sång, och likväl höres denna ej sällan, om 

 våren eller om hösten, af Skator som sitta ensamma och ostörda. 



