62 



TRASTARTADE FOGLAR. 



klädde af v.p. 7, skilda tvärsköldar- vanligen något kortare än V 3 

 af vinglängden. Stjerten medelmåttig ( 3 / 4 af vinglängden). 



De hithörande arterne äro enkelt färgade, gråaktiga, på sin 

 höjd något fläckiga eller undertill gula. Första vingpennan är 

 liten; 3 och 4 eller 2 och 3 längst. De äro i allmänhet små, 

 sjunga vackert och flitigt, lefva bland qvistarna af buskar och träd, 

 eller bland säf, och komma sällan på marken, der de tydligen ej 

 äro väl hemmastadde. De fleste bygga i buskar ; dock några äfven 

 vid marken. Af de flesta äro hanne och hona lika till färgen och 

 ungarna nära lika de äldre. Slägfcet kan fördelas i några naturliga 

 grupper som vi här framställa, utan alt anse dem behöfva i vår fauna 

 få skilda slägtnamn. 



a) Grå arter med hel, tvär stjert och yttre stjertpennorna 

 något kortare, mot spetsen hvita. — De undergå dubbel ruggning, 

 äro starkt bygda, vistas gerna bland täta eller taggiga buskar och 

 visa, uti beteende och form, till och med färg, en ej ringa likhet 

 med Törnskatan. — (Sylvia Lath. med S. cinerea, Motacilla 

 sylvia L., såsom typ^). 



43. Törnsmygen (Sylvia cinerea) Pl. XIII, fig. 1 (/*). De 

 inre armpennorna och större täckfjädrarna med bred, rödgrå kant; 

 ryggen rödaktigt gråbrun- vinglängd 72 mm. - Kroppen undertill 

 renare hvit; hos hannen, i sommardrägten, på bröstet öfverdragen 

 af rosenrödt, hos honan af rödgult. Yttre stjertpennan till större 

 delen hvitaktig. Fötterna bleka. 



Bland täta, och gerna bland taggiga buskar, såsom törne, 

 hagtorn, stickelbär o. d. bygger denne fogel allmänt, äfven på 

 åkerfält der enstaka buskar finnas. Han är liflig och ondsint, 

 hoppar modigt omkring i buskarna, då man nalkas boet, och ropar 

 kurrr! eller tack! sjunger vackert och gör derunder ofta en liten 

 volt i luften. — Han tyckes ej finnas långt åt norr. Nilsson har 

 sett honom "norr om Trondhjem" • jag sjelf i Helsingland (62° lat.). 

 Enligt Wright häckar han vid Kuopio i Finland (63° lat.). Vid 

 Stockholm och nedåt, genom hela landet, samt i Skåne och Dan- 

 mark är han vanlig. Likså i hela det sydligare Europa- äfven på 

 Sicilien, såsom häckfogel; men han är blott antecknad i vestra delen 

 af Asien. I Afrika är han allmän om vintern såsom flyttfogel från 

 Europa. Till oss återkommer han i början af Maj. 



Synonymi. Mot. Sylvia Linn. — Sylvia cinerea Lath. — Nilss. 

 Fn. 300. — Bonap. Consp. 293. 



* • 



44. Artsmygen (Sylvia curruca) Pl. XIII, fig. 2; — ofvan 

 askegrå (utan rödbrunt); under renare hvit; en mörk fläck på 

 hufvudets sidor; yttre stjertpennan till större delen, 2:dra i spetsen, 

 hvit. Vingen 63 mm. — Nära lik den förra, men mindre, med 

 kortare, starkare näbb, mörka (blygrå) fötter o. s. v. 



Äfven till lefnadssättet liknar han nära den föregående. 

 Han har ock samma geografiska utbredning. Äldre svenska namn 

 för denna äro Kruka och Ärtfogel : det förra, liksom det latinska 

 curruca, efter samma läte, kurr! som nämndes vid den förra arten ; 



(*) Namnet Törnsmyg, liksom Svarthätta (n:o 47) och några andra, har jag, såsom gosse, omkring år 1816, lärt af en gammal, fattig jägare och fogelfängare, Pär Jäger kallad, 

 som då, på ålderdomen vistades i Lund. Efter skånska dialekten uttalade han detta namn såsom: Kör nes my. Sedan minnes jag mig dock aldrig hafva hört det. Det 

 öfverensstämmer med namnet Gärd-smyg och sannolikt äfven med det tyska: Grasmiicke, som, enligt Gloger, Handb, 235, tyckes hafva uppstått af ett äldre: Grau-smuge eller 

 något dylikt; äfven med det danska: Gras-smutte och Dige-smutte. - Namnet Sångare är af Nilsson antaget för slägtet Sylvia, efter det nyare tyska: Sänger, men har aldrig 

 varit brukadt i folkspråket, Det blir ofta i sammansättningar något tungt att uttala, men är dock, tills vidare, en god nödhjelp att äga, der ej gamla inhemska namn finnas 

 att tillgå. 



