SLÅÖTET SYLVIA. 



63 



det sednare torde äfven vara härledt från detta läte, hvilket blifvit 

 uppfattadt såsom: ärrr! eller kan det möjligtvis vara gifvet af nå- 

 gon fogelälskare, som sett honom bo och vistas bland trädgårds- 

 ärter, ("habitat in hortis inter pisa", Retz. Fn. 254). Detta är 

 ganska vanligt, men det torde dock ej böra anses för en hans 

 utmärkande egenskap, att företrädesvis bo bland ärter. 



Synon. Motac. curruca Linn. — Sylvia curruca Lath. ~— Nilss. 

 Fn. 298. — Bonap. Consp. 1 c. 



45. Hökfargade Sångaren (Sylvia nisoria) Pl. XIII, fig. 3, 

 4 ; — större, ofvan grå, med hvitaktiga spetsar på vingtäckfjäd rårna 

 och några af de yttre stjertpennorna. Hela undersidan hvit, hos 

 äldre hannar med täta, mörkgrå tvärstreck, en före ändan af hvarje 

 fjäder. — Hos honan och de yngre är undersidan hvitaktig, med 

 otydligare grå tvärstreck blott utmed kroppens sidor. — Under- 

 gumpen har altid grå, böjda streck. Fötterna blekare. Vinglängd 

 86 till 81 mm. 



De äldre hannarna hafva fullkomligt samma färg och teckning 

 som Sparfhöken (Nisus), till och med gul iris i ögat, hvilket an- 

 nars är ovanligt bland Sylvierna. Till lefnadssättet skall denne 

 arten nära likna de båda föregående, eller hålla sig ännu mera 

 dold, än de, bland buskar, der han ock bygger. Sången säges 

 vara tämligen vacker. Derunder skall han, liksom Sylvia cinerea, 

 göra en volt i luften, och liksom de båda föregående låter han 

 ofta höra skorrande och smackande läten. — Hos oss är han blott 

 funnen i östra delen af Skåne, i Blekinge, samt på Öland och 

 Gottland, och der blott på vissa, inskränktare trakter. Dessutom 

 är han sedd i Danmark, Tyskland och norra Italien, samt i södra 

 Ryssland (Kasan, Ewersmann), och i Levanten (Malh.), men ej i 



Frankrike och England. — Om vintern har han blifvit funnen 

 långt in i Afrika, i Nubien och Sennaar. 



Synon. Sylvia nisoria Bechst. — Nilss. Fn. 302. — Adopho- 

 neus nisorius Kaup; — Bonap. Consp. 295. — Intet namn ur 

 svenska folkspråket är mig bekant för denne fogeln. Jag har der- 

 före här begagnat en öfversättning af det systematiska namnet, 

 hvilken bör förkastas då ett bättre namn erhålles. 



b) Grå arter med tvär stjert, utan hvitt. 

 Till sina delars bildning, till färg och till lefnadssätt likna de 

 ganska nära de nästföregående, men öfverträffa dessa i sång. Lik- 

 som de förra äta de bär om vintern och bygga uti täta, helst 

 taggiga buskar. Äggen äro, liksom deras, färgade (ej hvita) med 

 mörkare fläckar. Ruggningen uppgifves olika, enkel eller dubbel; 

 den är ytterst svår att lära känna, emedan de nya fjädrarna nära 

 likna de gamla. 



46. Egentlige Löfsångaren (Sylvia hortensis) Pl. XIII, 

 fig. 7 "Häcksångare"-, — gråaktig, undertill orent hvit; hufvudet 

 af lika färg med ryggen. Vinglängd 80 millimeter. Tarsen 20 

 Olika kön och åldrar äro i det närmaste lika till utseendet. Andra 

 vingpennan nästan så lång som den 3;dje och vida längre än 

 den 4:de. 



Ifall någon af våra småfoglar bör kallas sångare, så är det 

 utan tvifvel denne, som säkert är den flitigaste sångaren af alla 

 våra arter och den bäste näst efter Näktergal och Trast. Han är 

 allmän och förekommer nästan öfverallt der tätt buskage finnes 

 samt låter höra sig alla tider på dagen, men ej om natten, och 

 långt fram på sommaren. Tonerna äro väl ej så starka och klara 



