SLAGTET SYLVIA 



65 



47. Svarthättan (Sylvia atricapilla) Pl. XIII, fig. 5, 6; — 

 grå. under hvitaktig; hufvudet ofvan, hos hannen svart, hos honan 

 och ungarna rödbrunt. — Vinglängd 75 till 78 mm., tarsen 22. 

 Andra vingpennan kortare än den 5:te; 3 och 4 längst. 



I de flesta hänseenden liknar hon den föregående och är lika 

 god sångare som den. I Tyskland värderas hon till och med mera, 

 hufvudsakligen derföre att hon lättare kan uppfödas i bur. Hon 

 döljer sig mindre och vistas mera opp i höga träd, hvilket allt, 

 jemte hufvudets färg, gjort henne mera bemärkt, h vårföre hon fått 

 namn der hon förekommer, hvilka i allmänhet tyda på hannens 

 calott. I Tyskland kallas hon Mönch, Schwarzplättel m. m. — 

 Hos oss är hon mindre allmän, men förekommer lika långt mot 

 norden som S. hortensis. Äfven mot söder och öster tyckas de 

 vara lika långt utbredde: de finnas i Ryssland, men saknas i Si- 

 berien. Svarthättan utflyttar, äfven från södra Europa, till Africa, 

 der hon blifvit funnen i Barbariet, Egypten och Nubien. 



Synon. Motacilla atricapilla Linn. — Sylvia atric. Lath. ; — 

 Miss. Fn. 296. — Curruca atric. Bonap. Consp. — Gen. Mona- 

 chus Kaup. 



c~) Grönaktiga arter, 

 undertill hvita eller gula; stjerten uruupen eller svagt klufven. — 

 De vistas och smyga, såsom de förre, bland qvistarna af träd och 

 buskar, men, med undantag af den sista, nog afvikande arten (n:o 

 51), bygga de öfvertäckta bo på marken, bland gräs eller små 

 buskar och hafva hvita, rödprickiga ägg. Afven dessa torde rugga 

 två gånger om året, ehuru meningarna derom äro delade. (Genus 

 Phyllopneuste Mey.). 



Svenska Foglama, I, 



48. Skogs-knettern (Sylvia sibilatrix) Pl. XIV, fig. 2 

 ("Grön-Sångare"): — ofvan lifligt grönaktig- under hvit; strupen 

 med hufvudets sidor och ögonbrynen ljusgula-, ett mörkgrått streck 

 genom ögat; 2:dra vingpennan lika med den 4:de. Vinglängd: 

 <? 75, ? 70 mm. — Näbben är, liksom hos de flesta Sylvier, tunn 

 och hoptryckt, blott vid roten något utvidgad. Från de två följande 

 skiljer sig denna genom sin klarare färg och de ofvan anförda 

 kännetecken. Vingpennorna hafva klart gulgröna, i spetsen hvit- 

 aktiga kanter. Men i allmänhet äro dessa tre arterna så lika, att 

 de lätt af den ovande förväxlas. 



Mera än de öfriga Sylvierna vistas denne fogeln i stor skog 

 och företrädesvis i bokskog, der han bebor de höga, täta lundar 

 af stora träd, som i Skåne kallas skogshult. Han finnes dock 

 äfven i yngre lundar af andra trädslag, såsom björk, men tyckes 

 ingenstädes vara rätt allmän. Det är mig ej bekant att han före- 

 kommer nordligare än vid Stockholm och Upsala samt Helsingfors 

 och Kuopio i Finland; här dock sällsynt. Söderut häckar han till 

 och med på Krim samt i Italiens och Siciliens högre bergstrakter, 

 men utflyttar till Afrika derifrån, liksom från de nordligare länderna. 

 Uppgiften att denne fogel skulle förekomma utåt Asien, i Dauurien, 

 synes bero på en förväxling med en närslägtad, men väl skild art, 

 S. eversmanni Middend. — Han bygger på eller nära marken, 

 liksom de två följande. Sången är ej vacker, men ganska egen; 

 man har sökt uttrycka den med stafvelserna : ipp sipp sipp . . 

 serrrrr! Den höres från träden och ofta under en sväfvande flygt 

 mellan två grenar. Det här begagnade, gamla svenska namnet, 

 Skogsknetter, har varit anfördt vid Sylvia cinerea och S. tro- 

 chiius; men synes mig ännu hellre tillkomma denna. Slutet af detta 



17 



