66 



TR A STARTADE F0GLAR. 



namn tyckes ej illa uttrycka det skallrande ljud. hvarmed han 

 slutar sin sång. 



Synonymi. Motac. sibilatrix Bechst. Naturf. 27, p. 47, 1792. — 

 Sylvia sibil. Bechst. N. G. D. — Temra. — Gloger Handb. 220. — 

 Sylvia sylvicola Montagu, Linn. Tr. IV, 1798 (c. cit. nom:s Bech- 

 steinii) ; — ■ Lath. suppl. 2: dum. 237. — Phyllopneuste sibilatrix 

 Bonap. Consp. 289. — Ficedula sibil. Keys. et Bias. — Nilss. 

 Fn. Ed. III, 328. 



49. Löfsmygen (Sylvia trochilus) Pl. XIV, lig. 3:, — ofvan 

 gulaktigt gröngrå; ögonbryn-strecket dunkelt gulaktigt; fötterna 

 bleka; 2:dra vingpennan något längre än den 6:te. — Vinglängd, 

 <$ omkring 70 mm.; ? 65 (ungarna ofta blott 60). Hufvudets 

 sidor, under ögat, blandade af grått och gulaktigt. Undersidan: i 

 sommardrägten hvit; på strupe och undergump blekgul; på bröstet 

 med blekgula streck. — Ungarna i första drägten är o blekgula 

 midtåt hela undersidan. — I höstdrägteri är hela undersidan star- 

 kare gul, men något gråblandad åt sidorna. 



Af alla våra Sylvier är denna säkert den allmännaste. Knappt 

 lärer väl någon skogsdunge eller större trädgård med buskage eller 

 häckar finnas, der ej något par bygger och der man ej får höra 

 dess milda, trefliga, ofta tämligen länge fortsatta, men svaga sång 

 och dess starkt hvisslande lockton: huit! huit! som fogeln ofta 

 upprepar under det han smyger fram bland qvistar och löf för att 

 fånga insekter. — Han är utbredd öfver hela Europa. Mot norden 

 är han sedd så långt opp som björken bildar skog: vid Alten 

 (70° Lat.). Kautekeino och norr om Enareträsk samt i Ryska 



lappmarken. I söder finnes han om sommarn uti Europas sydli- 

 gaste bergstrakter. — Ganska många, sannolikt de som komma 

 från norden, sägas stanna qvar öfver vintern i medelhafsländerna, 

 men största antalet begifva sig till norra delen af Africa, der de 

 under denna årstid äro högst ymniga. Det är ej bekant om de 

 gå långt ned åt denna verldsdel; men de flytta långsamt, uppe- 

 hålla sig under vägen, och återkomma dock någorlunda tidigt; till 

 oss något efter medlet af April. Likväl är denne en af de foglar 

 hvaraf vi fått flera exemplar från Cafferlandet genom J. Wahlberg. 

 De äro alla skjutna i December till Februari månader; men det 

 är dock svårt att föreställa sig, att denne svagt flygande fogel 

 skulle kunna flytta från Europa ända dit, eller derifrån kunna 

 återgå hit. — Ovisst är huru långt Löfsmygen finnes inåt Asien, 

 men i östra Siberien ersattes han af en högst närslägtad art (Sylvia 

 eversmanni), som har mörkare fötter och mindre gult i kropps- 

 färgen (/*). 



Löfsmygens bo bygges på marken bland gräs o. d. vid en 

 tufva eller buske, i skogsmark. Det är öfverbygdt, men löst sam- 

 mansatt, af strå, löf o. d. med fjäder inuti. Äggen äro hvita, röd- 

 prickiga, vanligen 5 till 6. 



Synon. Motacilla trochilus Linn. — Mot. acredula L. Fn. 263 

 (hab. vernali) • — Sylvia troch. Lath. — Phyllopneuste troch. Bonap. 

 Consp. 289; — Ficedula troch. Keys. et Bias. — Miss. Fn. Ed. 

 3, 330. — Genus P hyllo scopus Boie. 



50. Gransångaren eller Grankäxan (Sylvia abietina) Pl. 

 XIV, fig. 4; — ofvan grågrön; fötterna mörka, svartaktiga; 2:dra 



(*) Sannolikt är det denna som Pallas, i Zoogr. I, 494, beskrifver från Siberien såsom M. trochilus; men han tillskrifver honom lätet af S. locustella, som äfven finnes ända ut* 

 östra Siberien. - Pallas »s Mot. acredula (pag. 496) tyckes skilja sig från både denna, S. abietina och S. Bibirica genom bristen på blekt streck öfver ögat; hvilket dock möjligen 

 kan bero på ett ekriffel. 



