SLÄGTET SYLVIA. 



69 



med fötterna, som äro något större och gröfre än på de flesta 

 föregående: tarsen är något längre än V 8 af vingen. — Desse ar- 

 terne lefva mest vid vatten, bland rör och säf. Deras bon sättas 

 vanligast mellan några rörstrån, vid hvilka de fastbindas med fina- 

 re gräs. De äro öppna, skålformiga, hopsatta af gräs, som isyn- 

 nerhet bildar en ganska tjock botten. — (SI. C a la modyta 

 Mey.; sednare Calamoherpe, Boie; sist Salicaria, Selby, K. et Bias.). 



52. Säfstigen (Sylvia schoen obsenus), Pl. XIV, fig. 5; 

 ofvan gulgrå, mörkfläckig, undertid smutsigt hvitaktig; ett bredt 

 hvitaktigt streck öfver ögat. 



Vinglängd 60 — 65 mm. 5 tarsen 21 — 22. Öfvergumpen rödgrå. 

 Stjertens undre täckfjädrar hvitaktiga , utan fläckar. Näbben från 

 midten hoptryckt. Andra vingpennan nära så lång som den 3:dje 

 och större än den 4: de. 



Nästan öfverallt i åar och sjöar, uti större vass och rörbän- 

 kar, finnes denne fogel under sommaren. På sådana ställen träf- 

 fas han i Norrige ända opp till nära 70° lat. (vid Tromsö Lilljeb.)*, 

 men inom Sverige tyckes kan ej gå så långt mot norr. Jag fin- 

 ner ingen bestämd uppgift alt han blifvit sedd norr om Gefle (nä- 

 ra 61°). Men vid Stockholm och Upsala, i sydligaste hörnet af 

 Dalarna och i sydliga Värmland är han ej sällsynt. I Finland 

 finnes han vid Helsingfors, men ej vid Kuopio. I södra delen af 

 Norrige anses han sällsynt. Söderut träffas han i hela det öfriga 

 Europa (på Sicilien, Malh.; vid Odessa, Nordni.), men jag känner 

 ej b varpå man grundat uppgiften, att han äfven skulle förekomma 

 i Siberien. Om vintern är han allmän i Mindre Asien, Egypten 

 och Nubien. — Han bygger mellan rör o. cl. nära öfver vattnet 

 eller dystränderna och håller sig mest dold bland vassen; rnen han 



Svenska Foglarna. I. 



förråder sin närvaro därstädes genom sin sång, h vilken han gan- 

 ska flitigt låter höra under större delen af sommaren, isynnerhet 

 sent på aftnarna och tidigt på morgonen, eller nästan hela natten 

 igenom vid midsommarstiden, då vi i norden ej hafva mörkt. 

 Denna sång år länge ihållande och, ehuru han till större delen 

 består af skärrande, sträfva toner, så är han dock omväxlande och 

 rätt vacker. Han förefaller så mycket trefligare, då man ej just 

 plägar vänta sig munter fogialåt från vattnet och vassbänkarna, 

 där grodorna äro mera allmänt kända invånare. 



Synon. Motac. schoenobaenus L. Fn. — Sylvia ^ch. Lath. (pars); 

 — Calamoherpe schoenob. Miss, Fn. Ed. 3, 336- — Sylvia phrag- 

 mitis Bechst; — Teram. Man.; — Gen. Cala modyta Bonap. 

 Consp. 287. 



53. Rörsångaren (Sylvia ar un dinacea) , Pl. XIV, fig. 6; 

 ej fläckig; ofvan brungrå med en svag rödaktig anstrykning, isyn- 

 nerhet på bakryggen. Näbben stor, bred, nedtryckt, med nästan 

 räta sidor (liksom på S. hypolais, N:o 51). 



Kroppen är undertill smutsigt hvit med svag brungul anstryk- 

 ning på bröst och sidor. De yngre äro betydligt mera rödaktiga. 

 särdeles undertill, än de äldre, hos hvilka ofta knappt något spår 

 af denna fäigen kan upptäckas. Första vingpennan är helt liten: 

 kortare än handtäckfjädrarne; den andra tydligt (2 mm.) kortare 

 än den 3:dje och lika med den 4:de eller 5:te. Handpennorna 

 öfverskjuta de främre armpennorna med 16 eller 17 mm. — Vin- 

 gen, hos c? v.p. 66, 2 62 mm. Tärs 24—22. 



Enligt äldre uppgifter skulle denne arten finnas i mellersta 

 Sverige, men någon bestämd lokal urpgafs ej. I sednare tider har 

 han blifvit funnen i stora vassbänkar vid Göteborg och på flera 



18 



