SLAGTET SYLVIA. 



71 



Anm. Under namn af Calamoherpe media har Hr A. Malm, i 

 Vet. Ac. Öfv. 1851, sid. 159, beskrifvit en vid Götheborg funnen fogel, 

 som nära liknar S. turdoides, men skiljer sig derifrån genom något min- 

 dre storlek och första vingpennans beskaffenhet. Hos det beskrifna 

 exemplaret var nämligen vinglängden blott 82 millimeter och tarsen 28. 

 Första vingpennan var lika lång som handtäckfjädrarna. På S. turdoi- 

 des plägar hon vara betydligen kortare. — Detta exemplar, som uppgafs 

 vara en hanne, blef skjutet d. 22 Augusti 1849 uti vassen, i eliven vid 

 Götheborg; ett annat hade blifvit skjutet derstädes i Maj 1850, men hade 

 kommit bort, utan att bli undersökt. Jag känner ej att flera blifvit sed- 

 da. Jag har visserligen sett det beskrifna exemplaret, som förvaras uti 

 Zool. Samlingarna i Götheborg, men tilltror mig ej att derefter kunna 

 antaga en ny fogelart, skild från S. turdoides. Innan någonting kan med 

 visshet bestämmas härom, måste man dels hafva flera, överensstämman- 

 de exemplar, dels äga närmare kännedom om de förändringar som S. 

 turdoides undergår efter ålder och kön. Ej heller anser jag mig kunna 

 efter de anförda, få iakttagelserna, uppföra en vårt land tillhörande fo- 

 gelart (obestämd, eller under namn af S. turdoides?); intet bevis är mig 

 nämligen bekant, att han fortfarande lefver här i landet; han kan nu 

 blott antecknas till närmare undersökning. — (Jämf. Nilss. Fn. Ed. 3, 

 sid. 336 och 342.) 



Sylvia aquatica Lath. (14), gulgrå; ryggen svartfläckig; hufvudet 

 ofvan svartaktigt med ett gulgrått band midtät och breda gulgrå ögon- 

 bryn. — Till storlek och färg nära lik S. schoenobsenus, men väl skild 

 derifrån genom hufvudets teckning. — Anföres här såsom funnen i Sles- 

 vig (vid Flensborg) och ej sällsynt i Tyskland. Han lefver bland starr 

 och säf ungefär såsom Säfstigen. — (S. aquatica Keys. et Bias. N:o 205; 

 — Kjaerbölling Orn. Dan. 169; — S. cariceti Gloger Handb. 233.) 



Anm. Sylvia cariceti Naum. skiljes af flera författare från den 

 nästföregående, hvilken hon i allt liknar, utom deri, att denna har några 

 små, svartaktiga långsstreck på kroppens sidor och på strupen. — Utan 

 att kunna afgöra huruvida hon verkligen bör anses för en egen art, näm- 

 ner jag henne här såsom funnen på Seeland. Se Kjaerbölling Orn. Dan. 

 169. — Gloger förenar denna och den förra såsom en art under namn 

 af S. cariceti. 



Sylvia locustella (15), ofvan gröngrå, svartfläckig; under 

 orent hvitaktig (hos de yngre med små svartaktiga fläckar på strupen); 

 undre stjerttäckfjädrarna långa, med smala svartaktiga långsfläckar, en 

 midtåt hvarje fjäder. Storlek af S. schoenobsenus. — Äfven denna har 

 blifvit funnen i Slesvig och Holstein, och namnes i anledning deraf här. 

 Hon bebor större delen af Europa, söder om Östersjön, samt hela södra 

 Siberien, ända till trakten af Stilla Hafvet. Hon är märkvärdig för sin 

 sång, som uppgifves fullkomligt likna det vanliga lätet, som vår allmän- 

 na Gröna vårtbitare (Gräshoppa, Locusta viridissima) förorsakar genom 

 gnidning af vingarna. Fogeln låter dock höra detta läte mest om nat- 

 ten då Locusta är tyst eller blott låter höra ett annat, vida kortare och 

 svagare läte. Han är högst skygg och svår att få se och vistas bland 

 låga buskar och snår. — (Sylvia locustella Penn. Br. Zool.; — Lath. — 

 Kjaerbölling Orn. Dan. 170. — Gen. Locustella, Bonap. Csp. 280.) 



Sylvia superciliosa Lath. (16); smutsgrönaktig, under gulaktigt, 

 smutsigt hvit; två gula tvärband öfver vingen, bildade af de två största 

 täckfjäderradernas gula spetsar. — Till storleken är denne fogel knappt 

 större än Kungsfogeln: Vinglängd hos <S 55 min.; 9 50; tärs. 18. — 

 Hufvudet är hos hannen: ofvan något mörkare än ryggen, med pannan 

 och hjessan midtåt något blekare (liksom en svag antydning till Kungs- 

 fogelns gula hjessa). Ögonbrynen blekgula; ett mörkt streck genom ögat; 

 armpennorna i yttre kanten gulaktiga. Stjerten urnupen. Första ving- 

 pennan liten (ej större än handtäckfjädrarna); den andra lika med den 

 8:de; den 4:de obetydligt längre än 3 och 5. 



Denne fogel hör till dem, som sannolikt, förr eller sednare bli fun- 

 na hos oss. Han erhölls först genom Pennant från Ryssland och be- 

 skrefs af Latham; fanns derefter af Pallas i Dauurien och har sednare 

 blifvit några få gånger träffad i Europa: ett exemplar erhölls i Dal- 

 matien; ett i England 1838; ett par vid Berlin 1845. Men i större antal 

 har han blifvit funnen i östra Siberien af Middendorf, vid Ochotzska 

 hafvet, där han tyckes vara talrik, liksom i Indien, hvarest han träffas 

 äfven under fortplantningstiden. Men under de sednare åren, från 1846, 

 har en på ön Helgoland bosatt ornitholog, Hr Gätke, funnit, att flera 

 exemplar hvarje år, i September och October, visa sig pä denna ö, där 

 de ses ensamma hoppa omkring i kålgårdar och andra planteringar mel- 

 lan husen, men uppehålla sig ganska kort tid, sannolikt blott en dag 

 eller mindre (*). — Då fogeln sålunda visar sig på ön hvarje höst, är 



(*) Af de många sedda exemplaren hade han erhållit 8 stycken till slutet af 1858, och ett af dessa har genom Brukspatron J. W. Grills godhet kommit till Kiksmuseum 

 i Stockholm. Fogeln borde rätteligen hafva följt näst efter N:o 50 (S. abietin»), men uppföres här, emedan sidan 68 redan länge varit tryckt. 



