72 



TRASTARTADE FOGLAR. 



det tydligt, att han är stadd på flyttningen söderut, från något land i 

 norr därifrån, som han årligen bebor, och detta land kan svårligen vara 

 något annat än Jutland eller Norrige. 



Både till form och lefnadssätt har han närmaste likheten med de 

 gröna Sylvierna (ofvan N:o 48—50). Den likhet som man velat finna 

 hos honom med Kungsfogeln, består blott i den ringa storleken, den 

 blekgula teckningen på vingen och den något blekare färgen midtåt han- 

 nens hjessa. Liksom de förra lefver han enslig och ostadigt kringsmy- 

 gande, helst i löfskog, men ej i större sällskap såsom Kungsfogeln. 

 Boet, som blifvit iakttaget i Indien, af Blyth, i Mars månad, är öfver- 

 täckt och försed t med 2:ne öppningar, men vida bättre sammansatt än 

 Löfsmygens och fästadt högre opp öfver marken , under en trädqvist, 

 hvilket läge är mindre vanligt för fogelbon. 



Synonymi. — Sylvia superciliosa Lath. Ind. Orn. N:o 63 (ur Gen. 

 Syn. II, 459 N:o 61); — Regulus proregulus (Pall.) Keys. et Bias. Wirb. 

 N:o 214; — Regulus modestus Gould. Eur. ; — Gätke, Naumannia 1858, 

 419; — Phyllobasileus superciliosus, Cabanis, Journ. fur Orn. 1853, 81 

 (utmärkt monografi med hopställning af allt dittils kändt om arten). 



7. JERNSPARFSLÄGTET (Accenter). 



Näbben tunn med nedtryckt, rundad (blott öfver spetsen ko- 

 la d) näbbrygg. Alla öfriga delar äro bildade såsom hos slägtet 

 Sylvia, med hvilket vår hithörande art visar ganska nära likhet. 

 Färgen är ofvan fläckig; stjerten medelmåttig, något klufven. Tar- 

 serna ha framtill åtskilda sköldar; borsthåren små. Den art för 

 hvilken slägtet blifvit bildadt (Acc. alpinus) lefver på Alperna. 



55. Jernsparfven (Acc. modul ar is), Pl. XV, fig. 1 ; ryg- 

 gen rödbrun, svartfläckig; hufvud och undersida mörkgrå; stjerten 

 svartbrun, utan hvitt. — De stora vingtäckfjädrarna i spetsen hvit- 

 aktiga. • — Vinglängd 70 — 65 mm. 



Denne är åter en af de arter som om sommarn bebo den 

 högre norden och mellersta Europa, men ej den sydligare delen af 

 Sverige. Här förekommer han blott under flyttningstiderna, och 

 då, efter som det synes, nästan blott i de sydligare kusttrakterna, 

 såsom i Skåne, Halland och Bohuslän. Vid Stockholm ses han 

 blott högst sällan} men redan vid Geile skall han (enl. Hartman) 

 ofta förekomma häckande. Likväl tyckes han hos oss, om sommarn 

 hufvudsakligen bebo ännu nordligare irakier, från Norrlands högland- 

 tare delar, inåt landet, och därifrån norrut genom Lappland ända 

 inom polcirkeln (vid Qvickjock enl. Löwenhjelm), samt på Norriges 

 fjäldsidor, så långt stor skog växer, men han har ej blifvit sedd uppåt 

 Finmarken. I Finland skall han kläcka ända ned vid Kuopio (63°). I 

 mellersta Europa, från England till Ural, uppgifves han däremot om 

 sommarn ej blott finnas tämligen allmänt i de högre bergstrakterna, 

 utan äfven i låglandet, såsom i Belgien, norra Frankrike och England» 

 Afven i Danmark säges han häcka (Kjeerb.). I Italien och Sicilien skall 

 han endast bygga på de högre bergen. — Från de Nordliga trak- 

 terna och från Tyskland utflyttar han till Södra och veslra Europa. 

 Uti England, Belgien, Frankrike, Italien, Sicilien och Mindre Asien 

 skall han vara allmän hela vintern; men jag finner honom ej an- 

 tecknad såsom sedd i Afrika. Att en och annan skulle öfver- 

 vintra i södra Sverige torde väl höra till undantagen- men ofta 

 ses han där medan ännu snö ligger qvar, emedan han kommer 

 tidigt, i Mars, April, och lemnar oss sent ut på hösten. — Långs 

 igenom hela mellersta och norra Asien har denne fogel ej blifvit 

 antecknad; men på Japan förekommer han åter; dock något litet 

 förändrad till färgen. Exemplaren därifrån hafva en svag anstryk- 

 ning af purpurglans på ryggen och sakna de bruna fläckarna, som 

 våra ex. hafva på kroppssidorna. Föröfrigt äro de lika de euro- 

 peiska. — Fogeln vistas mest bland buskar och snår samt i ung 



