SLAGTET ORIOLUi. 



77 



GYLLINGSLÄGTET (O riolus). 



Näbben stark, tämligen stor: från munvinkeln längre än tarserna, 

 hvilka äro korta, framtill beklädda af flera sköldar. Näsborrarna långt 

 åtskilda, belägna helt och hållet framom ansigtets fjädrar, ofvan half- 

 täckta af en hård, hornartad valvel, som föga skiljer sig från näbbens 

 hornbeklädnad. Vingarna långa, med första pennan så lång som arm- 

 pennorna eller något längre. Färgen gul eller gulgrön. Borsthåren äro små. 



Detta slägte uppföres här såsom ett bihang till Trastfamiljen, ehuru 

 det rätteligen kan, jemte flera utländska slägten, utgöra en särskild fa- 

 milj. Här är det dock ej skäl att göra denna åtskillnad, då slägtet Ori- 

 olus ej engång tillhör vår fauna. 



Sommargylling (Oriolus galbula) (18); hannen höggul med svarta 

 vingar och stjert samt en svart fläck mellan öga och näbb. Honan gul- 

 grön, under blekare, hvitaktig, med små svartaktiga långsstreck. — Hos 

 båda könen äro stjertp en norna, utom de två mellersta, i spetsen gula. — 

 Storlek af en trast: vinglängd omkring 150 millim. Tärs 23. 



Enskilta exemplar hafva några gånger blifvit sedda i Sverige på 

 ganska olika tider och ställen, men det är ej bekant att fogeln någon- 

 städes tagit sig ett ständigt hemvist eller att den någonsin reguliert före- 

 kommit i hela Sverige, Norrige eller Danmark. De här träffade exem- 

 plaren äro ännu endast att anse såsom hit förvillade under flyttnings- 

 tiden, sannolikt från Finland eller de sydligare Östersjöländerna, der han 

 reguliert förekommer. I Britannien skall han förhålla sig såsom hos oss, 

 men föröfrigt bebor han hela Europa, äfven det aldra sydligaste, t. ex. 

 Sicilien; likså vestra Asien (Siberien, Syrien). I Afrika lefver han om 

 vintern. Riksmuseum i Stockholm äger flera exemplar både från Nil- 

 1 änderna och från Cafferlandet, dödade i December till början af April. 

 Han uppehåller sig i löfträd uti skog och trädgårdar, är ganska skygg 

 och orolig; döljer sig väl bland löfven samt låter derifrån höra sin sång, 

 som består af några få, vackra, flöjtlika toner, hvilka klinga nästan så- 

 som: Orioli, tutelitu o. s. v., vanligen åtföljda af ett sträfvare skrattläte. 

 Han kommer sent och flyttar tidigt bort, håller sig öfverallt i låglandet 

 och lefver af insekter, larver samt bär, särdeles körsbär. Boet är öppet, 

 skålformigt, fast och väl sammansatt samt fastbundet vid qvistar eller 

 grenar uti löfträd. 



Oriolus galbula Linn. et omn.; — Nilss. Fn. 232; — Glog. Handb. 392. 



Svenska Foglarna. I. 



Tredje Familjen. 

 Törnskatelika Foglar fLaniince). 



Handpennorna 10: den första kort. Näbben stark med tydlig 

 inskärning vid spetsen, som är starkare nedböjd. Näsborrarna 

 korta, rundade, öfvertäckta af små, borstlika fjädrar, utan hvälfdt, 

 naket lock ofvantill (eller detta är ganska litet, otydligt och be- 

 fjädradt). — Tarserna äro i allmänhet kortare än de föregåendes. 



De likna ganska nära förra familjens foglar, och afskiljas från 

 dem blott till följe af den väl behöfliga fördelningen af det stora 

 artantalet. Afven till lefnadssättet likna de närmast flertalet af 

 förra familjen; de vistas mest i träden, men de äro mindre goda 

 sångare och visa en större grad af roflystnad. 



11. FLUGSNAPPARE-SLÄGTET (Muscicapa). 



Näbben nedtryckt, ganska bred, med skarp ryggköl. Näsbor- 

 rarna till större delen öfvertäckta af små, borstlika fjädrar. Borst- 

 håren vid mun vi kärna stora (ett par af dem räcka fram om näs- 

 borrarna). — Fötterna korta: tarsen betydligt mindre än i af vin- 

 gen, som är lång och bildad såsom på Sylvia: rät, med första 

 pennan liten; 3 och 4 längst. 



De hithörande arterna hafva stora vingar och flyga väl. De 

 lefva mest af insekter, dem de fånga i flygten, och komma sällan 

 på marken. Deras bon äro illa sammansatta, utan tak; de läggas 

 vanligen i trädhålor. — Ungarna äro fläckiga. 



20 



