SLÄGTET MUSCICAPA. 



79 



328. — Mot. ficedula L. Fn. Sv. 251. — Musc. grisola, Lath.; — 

 Temm.; — Nilss. Fn. 265. — Gen. Butalis Boie Isis 1826, 973. 

 — B. grisola Bonap. Csp. 317. 



60. Brokiga Flugsnapparen (Mus c. a tr i c apilla), Pl. XVII, 

 fig. 2, 3; näbböppningen betydligt kortare än tarsen; de tre sista 

 armpennorna utåt bredt hvitkantade; andra vingpennan något kor- 

 tare än den 5:te. 



Vinglängd 76 — 80 m. m. Tärs 17; tarsen större än £ af 

 vinglängden, med hel främre beklädnad. — Hannen i sommar- 

 dr äg t: ofvan svart med en liten hvit fläck i pannan, gråaktig 

 öfvergump och en stor hvit fläck på vingen, på de största arm- 

 täckfjädrarna ; 6:te till 10:de handpennorna vid roten hvita, så långt 

 som handtäckfjädrarna räcka. Undertill rent hvit, Stjerten svart; 

 hos yngre exemplar med 2 eller 3 pennor på hvardera sidan utåt 

 hvitkantade. — Hannen i höstdrägt och Honan: ofvan jämnt 

 gulgrå utan hvitt i pannan; undertill smutsigt hvitaktig; de stora 

 vingtäckfjädrarna blott i spetsen smutshvita. Ving- och stjertpen- 

 nor såsom i sommardrägten, men honan har alltid 3 stjertpennor 

 på hvardera sidan bredt hvitkantade. — Ungen fläckig såsom af 

 förra arten, men igen kännes af den vida mindre näbben och de 

 små fläckarna på ryggen. 



Vida mindre svale-artad än den förre, närmar sig denne tyd- 

 ligen till Sylvierna både genom sitt utseende, sin starka, rätt vackra 

 sång och sin föda. Han fångar väl insekter liksom den förre, men 

 förtär dessutom, mot hösten, allehanda bär, till och med fikon och 

 vindrufvor i södra Europa, hvaraf han där fått namnen Becfigue, 

 Beccafico, Ficedula, Sycalis. Detta ombyte i födan väljer han till 

 och med redan i Augusti eller September, långt förr än någon 

 brist på insekter börjar märkas. Slutligen öfverensstämmer han 



med Sylvierna deri, att han undergår dubbel ruggning, hvarigenom 

 hannens betydliga färgförändring blir möjlig. — Han är nuförtiden 

 en af de vanligare småfoglarne i hela landet från Skåne till något 

 inom polcirkeln och han är funnen ända opp till 70° lat. (i Ost- 

 fmmarken, enl. Nordvi). Omkring Stockholm och Upsala är han 

 ganska allmän, hvilket möjligtvis ej var händelsen på Linnés tid 

 ty i Fauna Suecica anföres han blott såsom känd från Skåne. 

 Dock är detta ingalunda ett bevis, att fogeln då ej fans i meller- 

 sta Sverige. Liksom många andra, kanske de fleste foglar, visar 

 denne någon ombytlighet i sitt förekommande, och jag kan be- 

 stämdt uppgifva att han nu (1858) är vida mindre allmän här, i 

 trakten omkring Stockholm, än han var under större delen af 1840- 

 talet. — Han finnes vidare i större delen af Europa, till och med 

 södra Ryssland, men är ej anmärkt i Siberien. Till medelhafslän- 

 derna tyckes han endast komma under flyttningarna, då han är 

 högst ymnig där och har den olyckan att vara bekant i Italien 

 såsom läcker stek och såsom bärätare, hvilken kan fångas i sna- 

 ror. I norra Afrika skall han finnas under vintern. — Det löst 

 och illa hopsatta boet lägges i trädhålor och innehåller 4 — 5 blekt 

 blå, ej fläckiga ägg. En del fortplanta sig i andra året, innan 

 hannen fått svart drägt, och är grå liksom honan, och i dessa 

 exemplar har man ofta trott sig se en annan fogelart. 



Synon. Ficedula Briss. III, 369 (c? autumn. et £; typ för 

 slägtet Ficedula). — Muscicapa atricapilla L. S. N. XII, 326 (ur 

 Fn. Sv. Ed. 1, N:o 30; uteglömd i Fn. Ed. 2). — Lath. etrec. — 

 Nilss. Fn. 269. — Musc. atric. och M. muscipeta (autumn. et junior) 

 Bechst. — Musc. luctuosa Temm. Man. — Typ. gen:s Muscicapse 

 Boie; Bonap. Consp. 317 (nec Briss.). — Gen. Hedymela Sundev. 

 Vet. Ac. Öfv. 1846, 223; men orätt: i fall Musc. atricapilla anses 

 generice skild från M. grisola, måste hon efter Brisson kallas 





