82 



TR4STARTA.DE FOGLAR. 



Lanius senator Linn. (21). Ofvan svart med hvit skullerfläck, un- 

 der hvit; nacke och bakhals brunröda; panna och hufvudets sidor svarta. 

 — Vingen 100 mm. Tärs 24. Till formen aldeles lik den följande. 



Äfven denne tillhör ej vårt land, men väl det sydligare Europa och 

 norra Afrika. Uti Danmark skall han vara sedd ett par gånger, men 

 ännu ej, så vidt jag känner, i Sverige. Till lefnadssättet skall han likna 

 den följande. — (Lanius senator Linn. Syst. Nat. X, 94 (uteglömd i Ed. 

 XII). — L. pomeranus Sparrm. Mus. Carlss. 1 (et Gm.). — L. rufus Gmel. 

 301 (necLinn. XII, 137). — Temm. Man. — L. rutilus Lath. — L. rufi- 

 ceps Bechst. — Glog. Handb. 134. — Enneoct. rufus Bonap. Csp. 362). 



63. Törnskatan (Lanius Co llurio), PJ. XVIII, fig. 2, 3; 

 ryggen rödbrun. — Vingen omkring 92 mm.; tarsen 23, 24. För- 

 sta vingpennan föga längre än handtäckfjädrarna; 2 något längre 

 än 5:te. Stjerten betydligt kortare än vingen (v.p. f); jämn, med 

 yttersta pennan kortare. - — Hannen: ej fläckig; hufvud och bak- 

 rygg klart grå; under hvit med rödaktig anstrykning. Ett svart 

 band genom ögat. De mellersta stjertpennorna svarta; de öfriga, 

 från roten, bredt hvita: på de yttersta är öfver f af pennans längd 

 hvit. — Honan ofvan rödgrå med en fin, mörkgrå båglinia på 

 hvarje fjäder på ryggen; under hvit med tydligare båglinier på 

 bröst och sidor. Blott bakom ögat en brunaktig fläck. Stjerten 

 brungrå; yttersta pennan med hvita kanter och derinom en svart- 

 afctig linia. — Ungarne lika honan, men mera rödaktiga, med tyd- 

 ligare, svartaktiga båglinier, äfven på hufvudet, Stjerten med svart- 

 aktig linia inom kanten på alla pennorna. 



1 Lappland och Nordanfjälds i Norrige saknas Törnskatan. 

 Hon tyckes ej finnas i Jämtland och vara sällsynt i hela Norrland. 

 Dock har jag i Juli månad sett henne i Ångermanland och vid 

 Umeå! I Finland är hon sedd omkring Kuopio. Vid Gefle, Stock- 

 holm och Christiania samt derifrån söderut är hon allmän. Hon 

 är utbredd öfver hela Europa och vestra delen af Asien (ovisst 



huru långt), men lärer vara sällsynt i Grekland och andra lika 

 sydliga trakter. I Afrika (t. ex. i Nubien) är hon vanlig (men 

 möjligtvis blott under vintern?). Uti södra Afrika förekommer hon 

 åter, både i Capcolonien och i Cafferlandet. Exemplaren derifrån 

 äro något mindre än de svenska (vingen 90 — 88 mm.), men annars 

 aldeles lika dem. Dessa exemplar tyckas dock hafva bott och 

 fortplantat sig der; ty ehuru skjutna i December, hafva de dock 

 slitna vingpennor och synas vara nära ruggningen. Uti vestra 

 x^sien, Dauurien och Indien, ersattes denna^ af en ytterst närsläg- 

 tad art (L. phoenicurus Pall. L. cristatus L.). Ännu längre öster- 

 ut, på Japan och Sundiska öarna, förekomma andra, något mera 

 afvikande, men dock närslägtade former. Uti Amerika sak- 

 nas de. — Hos oss kommer Törnskatan sent, i Maj, och flyttar 

 tidigt bort. Hon vistas allenast bland buskar, helst taggiga, såväl 

 i småskog, som ute på slätten, långt från skog, och ses knappt 

 någonsin sitta på marken eller högre opp i träden. Hon är oro- 

 lig och ondsint, sjunger någongång, fast ej ofta, rätt vackert och 

 efterhärmar ganska bra andra foglars läten. Hon lefver mest af 

 större insekter, och har den egna seden att uppspetsa dem, som 

 hon ej orkar förtära, på vissa taggiga buskar i grannskapet af.sitt 

 hemvist. Detta lärer isynnerhet vara en af de syselsättningar, 

 hvarmed hannen förlustår sig under honans liggningstid. Såsom 

 half roffogel är han mindre böjd för att fredligt sjunga eller bygga. 

 Samma sed tillhör äfven L. phoenicurus i Indien och sannolikt 

 flera arter af slägtet. Det påstås att Törnskatan äfven fångar öd- 

 lor och småfoglar. I fångenskapen äter hon dem gerna. 



Synon. Lanius collurio L. — Fn. Sv. 81. — Nilss. Fn. 281. 

 Typ för si. Enneoctonus Boie. 



