88 



TRA.STARTADE FOGLAR. 



lemnar han husen för att under sommaren bygga och bo i sko- 

 gar och lundar, eller understundom i större trädgårdar. Han 

 är allmän i hela Sverige ända till Norrland, men finnes äfven, 

 mera sparsamt, inom en del af södra Lapplands barrskogsregion, 

 till och med någongång har han blifvit sedd inom polcirkeln. Uti 

 hela det öfriga Europa är han allmän, äfven i Medelhafsländerna, 

 och genom hela mellersta och norra Asien förekommer han, ända 

 ut till Japanska hafvet (Udskoi, Midd.). På Japan ersattes han af 

 en högst närstående art, som dock är något mindre och undertill 

 ej gul, utan gulaktigt gråhvit (vingen 66 mm. — P. minor Fn. Jap. 

 Tab. 33). Inom Afrika finnes han i Algiriet, men ej i Egypten. — ■ 

 Anda opp i Norrland qvarstanna en del öfver vintern i hembyg- 

 den; men att en del draga omkring något mot söder synes tydligt 

 och man antager i norra Tyskland att många om vintern komma 

 öfver dit från oss. 



Syn. Parus major (typus generis) Linn. et omn. — Bonap. 

 Csp. 229, — Nilss. Fn. 408. 



68. Lappmesen (Parus cinctus Bodd. P. sibiricus Gm.), 

 Pl. XVI, fig. 5-, ofvan gråbrun, på hufvudet föga mörkare (men icke 

 svart): strupen svart. Undertill hvit, på sidorna rödgrå. 



Vinglängd: c?, 67 # £,63 mm.; tärs 18,17. Stjerten lika lång 

 som vingen (68, 64 mm.), klufven, med de flesta pennorna lika 

 långa; blott de yttersta 2 på hvardera sidan något (3 och 7 mim) 

 kortare. Handpennorna med fin ljusgrå kant; 2 lika lång med 9. 

 Armpennorna med något bredare, blekgrå kant. 



Norr om Talgoxen bor denne, den mest nordiske af Mes- 

 arterna. Han har fått namnet: sibiricus, ehuru ej med rätta; hvar- 

 om se nedan i anm:n vid synonymien. Inom Skandinavien tillhör 

 han egentligen blott tallskogsregionen i Lappland och på fjäld- 



sidorna, ehuru han äfven kan träffas om sommarn något utanför 

 dess gränser. Han är allmän vid Alten (70°) samt finnes vid 

 samma latitud i Ostfinmarken, enl. Nordvi, men ej vid Hammer- 

 fest, der all barrskog upphört. Sydligast förekommer han på Dovre 

 (62°) och kanhända något af de sydligare fjälden, men blott uti 

 tallskogen, öfver granen» Inom Sverige finnes han från 68 å 69°, 

 till Lyckseletrakten, 64 — 65°. Men höst och vinter ströfvar han 

 nedåt Vesterbotten och Norrland, och kommer någongång, fast 

 sällan, till Upsala och Stockholm, såsom vintrarna 1838 — 9 samt 

 1842 — 3. Under sistnämnde vinter hade en liten flock till och 

 med förirrat sig ända ned till Bohuslän (enl. Wright). De östli- 

 gaste ställen, där han blifvit anmärkt, äro Enare Lappmark (Malm) 

 och Kuopio i Finland, dit han någongång kommit om hösten 

 (Wright). — Det är ej bekant att han ännu blifvit sedd vid hvita 

 hafvet eller annars i Ryssland och vestra Siberien; men vid Jenisei 

 träffade Middendorf, omkring polcirkeln, en fogel som så nära lik- 

 nar den lappländska att han väl tills vidare måste anses vara af 

 samma art, ehuru såsom en något skild varietet, som altid kan 

 igenkännas (se nedan). Längre österut tyckas blott skilda, ehuru 

 närstående arter finnas. 



Lappmesen vistas mest i tallskog, mindre ofta bland al eller 

 björk, och liknar till lefnadssättet ganska nära de båda nästföl- 

 jande. Liksom de, uppehåller han sig mest bland spridda större 

 träd eller i glesare ung skog. Hans vanliga läte är kortare än de 

 följandes, nämligen dels ett gröfre och sträfvare arrr! eller urrr! — 

 dels ett finare: prréi. Han bygger i ihåliga träd såsom de öfrige. 



Synonymi. Parus cinctus Boddaert Tabl, ex Pl. Enl 708, 3. 



— Gray, Genera. — P. sibiricus Gmel. p. 1013. — Lath. N:o 25. 



— Temm. Manuel. I, 295. — Nilss. Fn. 414. — Bp. Csp- 230. — 

 P. lapponicus Lundahl, Helsingf. Not. I (1848), pag. 1. 



