FÖRSTA ORDNINGEN: TÄTTINGAR. 



93 



Tredje Cohorten. 



Klättrare (Se ans öres). 



I det föregående (sid. 14) uppgafs det hufvudsakliga känne- 

 tecken, h vari genom de egentlige klätterfoglarne skilja sig från alla 

 andra foglar, nämligen, att klorna äro starkt hoptryckta, stora och 

 ganska hvassa, med platta sidor, och isynnerhet, att den mellersta 

 ej är sned, utan har båda kanterna af lika höjd och nästan lika 

 form. Samma -bildning återfinnes äfven hos de klätterfoglar som 

 tillhöra Andra Ordningen, nämligen Hackspettarna, hvilka dock i 

 andra hänseenden äro ganska olika med dessa; men på de öfriga 

 foglarna är altid mellanklon tydligt sned, med inre kanten utböjd 

 eller lägre än den yttre och spetsen något utåt rigtad. Klorna 

 äro stora, ej blott på längden, utan äfven genom sin höjd i för- 

 hållande till de smala tårna, ty de äro fullt ut så höga som sjelfva 

 tån, eller ännu något högre; hos alla andra foglar är klon sma- 

 lare än sjelfva tån. Härtill kommer att Klättrarnes tumme eller 

 baktå är större och starkare i förhållande till kroppen, än hos 

 andra foglar: han är, utom klon, längre än sidotårna och föga 

 kortare än mellantån. Genom denna längd af klor och baktå får 

 hela foten en betydlig storlek: största vidden mellan klospetsarna 

 på de utspända tårna är nära lika med halfva vingens längd. Hos 

 de flesta öfriga foglar utgör den blott £ af vinglängden eller min- 

 dre. Det är denna bildning af tår och klor, som ger åt dessa 

 foglar förmågan att klättra, eller att lätt och obehindradt hoppa 



{*) Ännu närmare uttryckes denna sort rörelse genom det numera föga brukliga ordet 

 Svenska Foglarna. I. 



opp eller ned på en slät trädstam eller bräda, eller under en slät 

 gren som är tjockare än att de kunna gripa omkring honom. 

 Några andra fogelslägten, såsom Korsnäbbar, Mesar och Papegojor, 

 sägas väl äfven klättra; men deras klättring är af ett helt annat, 

 vida ofullkomligare slag; de klänga nämligen blott of v er och 

 under smalare qvistar, omkring hvilka de kunna gripa med klorna, 

 men förmå ej att gå uppåt en slät stam. Ehuru olika dessa båda 

 slag af rörelser äro, så har man hvarken i vårt eller i andra språk 

 bestämdt olika uttryck för dem, af cl n naturliga grund, att den 

 ena sorten rörelse är aldeles främmande för menniskan och för 

 de djur som äro oss närmast bekanta» Man torde dock med af- 

 seende på foglarna rätteligen böra skilja mellan: klättra (*), såsom 

 Klätterfoglarna, och klänga, såsom Mesarna» Denna åtskillnad 

 är dock ej altid iakttagen i det föregående» — Hos alla foglar af 

 denna Cohort är näbbspetsen hel (utan inskärning vid sidorna) 

 samt rät eller knappt nedböjd, och borsthåren vid mun viken sak- 

 nas eller äro otydliga* De lefva mest af insekter» 



Denna Cohort är den minst artrika i hela första Ordningen; 

 man känner ännu ej fullt 50 arter, och till vår fauna höra alle- 

 nast två» Men deras afskiljande från den förra, stör&ta Cohorten, 

 blir dock nödvändig för den rediga öfversigtens skull och såsom 

 en följd af de tydliga kännetecknen» Då man jämför våra båda 



Speta (opp åt ett träd). Deraf kommer Spit eller S-ett, Hackspett. 



