94 



ORDN. 1. TÄTTINGAR. 



arter kan man lätt bli böjd för den tron, att denna grupp är rent 

 af artificiell. De äro nämligen ganska olika sinsemellan och tyc- 

 kas hafva mindre likhet med hvarandra, än med några af de före- 

 gående. Sitta tyckes närma sig till slägtet Parus, och Certhia till 

 Troglodytes samt flera dermed beslägtade utländska (Drymoeca, 

 Cisticola). Men händelsen är den, att just våra båda slägten ut- 

 göra de yttersta och mes-t olika af alla de hithörande. De sam- 

 manbindas småningom genom en series af slägten, hvaraf de flesta 

 tillhöra Asien och Australien (Sittella, Climacteris m. fl,) och ett, 

 södra Europa (Tichodroma). I Nordamerika finnas arter af båda 

 våra slägten; i Sydamerika saknas de fullkomligt, och ersättas ge- 

 nom slägtet Dendrocolaptes, som tillhör första Ordningens andra 

 Series. Uti Afrika kunna de äfven anses saknas, då blott den 

 europeiska Certhia finnes i norra kustlandet. 



Dessa, liksom alla Klätterfoglar, intaga blott en lägre rang i 

 sin Ordning. De hafva knappt någon egentlig sång, bygga konst- 

 lösa bo i trädhålor och lägga tämligen många hvita, rödprickiga 

 ägg. De flyga ej väl och röra sig ännu sämre på marken, dit de 

 sällan komma. De utmärka sig blott genom sin klättring, som 

 väl är en rätt vacker konst, men enformig och af ett slag som ej 

 kan räknasr bland fogelclassens högre attributer. Liksom alla an- 

 dra foglar, som bygga i hålor uti träd, murar o. s. v. tillbringa de 

 äfven natten på sådana ställen. 



1. NÖTVACKE-SLÄGTET (Sitta). 



Näbben rät, trind, nästan af hufvudets längd, med något trub- 

 big, ej nedböjd spets. Näsborrarna tätt betäckta af borstlika fjä- 

 drar. — Stjerten är kort, föga längre än halfva vingen; jämn, med 



mjuka, i spetsen rundade fjädrar. Vingen medelmåttig, med första 

 pennan helt liten, föga längre än täckfjädrarna ; 4 och 5 längst. — 

 Både genom näbbens form, näsborrarnas beskaffenhet och fjädrar- 

 nas utseende, samt genom sitt oroliga lynne, visa dessa foglar nå- 

 gon likhet med Mes-arterna, från hvilka de dock skilja sig i så 

 många hänseenden, att de ej kunna uppföras i samma familj 

 med dem. 



73. Nötväckan (Sitta europsea), Pl. IX, fig. 1; ofvan blå- 

 grå, undertill hvit; undergumpen och kropps-sidorna rödbrunaktiga 

 med hvitaktiga fläckar. — Vingen omkring 86 mm.; stjert 47; 

 tärs 20. Genom ögat går ett svart band. De 3 yttre stjertpen- 

 norna med grå spets och en stor hvit fläck vid spetsen, på inre 

 fanet Strupe och bröst äro hos de Skandinaviska exemplaren rent 

 hvita och den brunröda färgen på sidor och undergump är hos 

 hannarna tämligen stark men hos honorna helt blek. Föröfrigt äro 

 hannar och honor lika, äfven till storleken. 



Hos oss bebor denne fogel alla skogstrakter uti södra hälften 

 af landet, till omkring 60° n. lat.; d. ä. ungefär till Ek- och Has- 

 selskogens norra gräns; jag känner ej att han finnes norr derom; 

 men ännu vid Stockholm är fogeln ganska allmän. Afven i Ryss- 

 land tyckes han saknas norr om ungefär samma gräns, och i Fin- 

 land, som helt och hållet ligger norr om 60°, har blott ett eller 

 annat, dit förvilladt exemplar blifvit sedt. Nötväckan flyttar ej, 

 utan qvarblifver i hembygden hela året. Genom denna omständig- 

 het måste man förklara den olikhet, som finnes mellan våra exem- 

 plar, och dem som lefva söder om Östersjön. Hos dessa sednare, 

 som bebo ett mildare climat, är nämligen undersidan nästan jämnt 

 öfverdragen af svag rostfärg, så att blott strupen och kinderna äro 

 rent hvita. Storleken är äfven något mindre (vingen omkring 84 



