COH. 3. KLÄTTRARE. 



95 



mm.), men föröfrigt finnes ingen skillnad. Denna varietet, som 

 man velat anse för en, från vår, åtskild art (S. caesia Mej. et W.), 

 finnes i hela det öfriga Europa till och med på Medelhafsöarna 

 och Krim samt i Caucasus. Men i mellersta Ryssland skola exem- 

 plaren fullkomligt likna våra (Liljeb.). Uti Siberien, ända bort mot 

 Japanska hafvet är denne fogel ännu något mera afvikande. Han 

 är där till färgen lik vår, men mindre, med kortare tärs, klenare 

 näbb och något olika teckning på stjertp en norna (*). Uti mellersta 

 Asiens bergstrakter finnas flera former som äro ännu mindre och 

 hafva hela undersidan mer eller mindre starkt rödbrun. 



Nötväckan iefver om sommaren mest af insekter, men om hö- 

 sten och vintern mera af allehanda kärnor och frö, såsom bok- 

 och ekollon, hasselnötter, frö ur gran- och tallkottar m. m. De 

 hårdare af dessa frön förstår hon att fästa i en grenklyfta eller på 

 annat passande ställe, att vidare fasthålla dem med klorna och att 

 bearbeta dem med näbben tills skalet är bräckt; men hon hugger 

 ej hål i ved såsom Hackspettarna. Hennes läte är starkt; det 

 vanligaste låter såsom: tjutt, tjutt, tjututt, tjututt! Hon utmärker sig 

 från mängden af foglar genom att samla förråd af nötter o. d. 

 samt att med jord tillmura en del af öppningen till det hål hvari 

 hon lägger sitt bo. — Andra Svenska namn på denna fogel äro 

 Musveta och Bläspit. 



Syn. Sitta europsea Linn. — et auct. — Liljeborg Vet. Ac. 

 Öfv* 1851, 275. — Nilss. Fn. 184. — Var. Eur. medise: S, csesia 

 Mey. et Wolf. — Brehm. Zeit. f. Zool. 1849 Sept. 



2. TRADKRYPARE-SLAGTET (Certhia). 



Näbben böjd, hoptryckt, nästan af hufvndets längd, med fin 

 spets. Näsborrarna nakna, med hvälfdt halflock. Stjerten tämli- 

 gen lång (så lång som vingen) med styfva, spetsiga, utåt gradvis 

 kortare pennor. — Färgen är hos alla kända arter gråaktig, blekfläckig. 

 Fjädrarna äro mjuka, ullika, liksom hos Troglodytes och några 

 andra Sylvia-artade foglar med hvilka Trädkryparen visar någon 

 likhet. 



74. Trädkryparen (Certhia familiaris), Pl. IX, fig. 2; 

 ofvan mörkbrun, tätt blekfläckig med brungul bakrygg; under rent 

 hvit. Näbben kortare än tarsen; bakklon nästan längre än tån. — 

 Vingen: d 65, £ 60 mm.; tärs 16. Midtpå hvarje vingpenna är 

 ett bredt gulaktigt tvärband, omgifvet af mörkbrunt. 



Trädkryparen synes förekomma något litet nordligare än Not- 

 väckan. I Finland skall han finnas vid Kuopio under hela året; i 

 Sverige har han blifvit sedd ända opp i Medelpad (62—63°), och 

 är ännu tämligen allmän i trakten af* Gefle (61°) samt i Upland, 

 Nerike och södra delen af Dalarna, omkring 60° lat. I Norrige 

 tyckes han endast vara sedd Sunnanfjälds. Vidare finnes han uti 

 hela mellersta Europa, men det är ovisst huru långt mot söder. 

 Det\ippgifves visserligen att C. familiaris finnes i hela södra Eu- 

 ropa, "på Sicilien och i Algiriet- men det synes mig troligt att den 

 Certhia som är allmän där, är en annan närstående art. Vår C. 

 familiaris finnes nämligen i Savoyen och Schweitz blott högre opp 

 i bergstrakterna där barrskog växer och har blifvit beskrifven så- 



(*) Sitta uralensis Licht, Glog. Handb, 377, nota. Kej^s. et Bias. N:o 144. — Gastrseo niveo, hypochondriis crissoq. rufcscentibus, albo mixtis ; snperciliis ante ocnlos al bis ; 

 rectricibus, utr. 2, extus latius albis, apice, extus, angustius cinereolimbato ; 3-5 nigris, summo apice cano-limbato. Ala 80 mm.; T. 17; C. CO. Mus. Stockh. - S. europaea. Midd. 

 Reise, Vert- 156. — S. sericea Temm. Man. IV. 645. 



