LADUSVALAN. 



103 



Europa tillbringa vintern långt ned i Afrika, till en betydlig del 

 söder om de stora öknarna och söder om vändkretsen, där de 

 säkerligen, liksom andra flyttfoglar under vintertiden, ströfva om- 

 kring utan att hålla sig till en viss trakt. — Då de lemna oss har 

 ruggningen nyss börjat på sjelfva kroppen. Den fortsattes och full- 

 bordas under vintern, då ving- och stjertpennor måste ombytas-, 

 men emedan de då vistas på orter, hvarifrån vi ej kunna få dem, 

 så är förloppet af ruggningen ej bekant. Såsom upplysande för 

 våra Svalor kan här anföras, att ett exemplar af den förut nämn- 

 da sydöstra afarten (H. panayana), skjutet vid Manilla i början af 

 Januari 1853 och hemfördt af D:r Kinberg med fregatten Eugenie, 

 har den första fullständiga vingpennan i båda vingarna, men ej 

 flera, under tillväxt. 



Svalans fullkomliga oskadlighet för menniskan, den förtroliga 

 tillit h varmed hon infinner sig hos oss och hvarmed hon, utan att 

 för oss dölja sitt bo och sin afföda, tyckes sätta dem under vårt 

 beskydd mot rofdjur och andra farligheter, samt det nöje hon skän- 

 ker oss genom sitt trefliga sällskap, hvilket isynnerhet är märkbart 

 i landsbygdens enslighet, göra, att landtfolket nästan öfverallt, i 

 det stora område hon bebor, hyser en innerlig tillgifvenhet för 

 henne, som ofta liknar en religiös förbindelse: hon är en gästvän 

 som det är synd att ofreda. Tartarerna i Asien älska henne lika 

 högt som den svenske Bonden. Blott i Italien och Sicilien, kan- 

 ske äfven i Grekland, anställer man jagt på Svalorna och har ut- 

 funderat flera sätt att fånga dem, för att använda dem till mat! 



Synonymi. Hirundo rustica L. et auct. — Nilss. Fn. 253. — 

 Gloger Handb. 414. — Bp. Consp. 338. — Hir. domestica Pall. 

 Zoogr. I, 528. — Egentliga typen för si. Hirundo. 



76. Hus-svalan (Hirundo urbica), Pl. XVII, fig. 6; svart 

 med blå glans; hela undersidan, från näbb till stjert. och öfver- 

 gumpen hvita. < — Stjerten är starkt klufven, men yttersta pennan 

 ej mycket längre än den nästföljande. Fötterna (tarser och tår) 

 äro helt och hållet betäckta af korta, hvita fjädrar; hvilket är nä- 

 stan eget för denna art, ej blott bland Svalorna utan inom hela 

 Tättingsordningen» En annan, närslägtad art på Borneo uppgifves 

 dock äfven hafva befjädrade fötter. Ungarna i första drägten sak- 

 na nästan all blå glans, äro gråaktiga på strupen och hafva breda 

 hvita kanter på de större armpennorna. Likså få de äldre, i höst- 

 ruggningen, som börjar redan tidigt i Augusti, gråaktiga fjädrar på 

 strupen och undertill. Vinglängd omkring 110 millimeter. 



Denna Svala finnes liksom den föregående i hela Europa, 

 med samma gränser mot norr, eller ännu något nordligare, ty hon 

 häckar i Ostfinmarken, ända opp på Vardö. — Hon bebor äfven 

 Algiriet och dessutom hela norra Asien, ända ut till Stilla hafvet 

 och på Kamtschatka, utan att visa sådana färgförändringar som 

 den förra; men hon är ej känd i Amerika. — Hon flyttar bort 

 och återkommer i det närmaste vid samma tider som den förra, 

 men tyckes ej flytta så långt mot söder. Några exemplar sägas 

 qvarstanna öfver vintern i södra Spanien (enl. Machado). De fle- 

 sta tyckas öfvervintra i Egypten och Nubien (Rupp.) eller "i dil- 

 länderna" (Heuglin), men hon är hvarken känd från Senegal eller 

 andra trakter längre nedåt Afrika. Äfvenså lär hon blott sällan 

 förekomma i norra Indien. — Lefnadssättet liknar mycket den för- 

 ras; men Hussvalan bygger ej inuti husen, utan på yttre väggarna, 

 helst under takutsprånget på större hus eller kyrkor och hennes 

 bo är tillslutet på sidorna samt, då det behöfves, äfven upptill, så 

 att blott ett litet rundt hål är lemnadt såsom ingång. Boet ger 

 således vida bättre skydd mot regn och köld, och det torde vara 



