104 



ORDN. 1. TÄTTINGAR. 



därföre som denna Svala, vida oftare än den förra, bygger på 

 branta klippväggar. Sådana colonier skola finnas på flera ställen 

 i Europa, äfven ej mycket långt bort från bebodda trakter; utan 

 tvifvel på samma ställen der de funnos förr än landet var bebodt 

 af folk, som uppförde större byggnader, ty numera lära väl nya 

 colonier endast anläggas på dessa seclnare. I Lappland och Nor- 

 rige äro flera ställen kända där dessa colonier finnas, af hvilka 

 några anföras i Nilssons Fauna; i södra Sverige är det mig blott 

 bekant att de förekomma på berget "Falkflöget" i Bohuslän (Ekstr. 

 Götheb. Handl. I, 33) samt på Gottlands kalkklippor (V. A. Öfv. 

 1849, 206). I denna Svalas bo lefva en mängd parasitinsekter, 

 ännu ymnigare än i den förras. Äggen äro rent hvita. — Hus- 

 svalans sång eller q vitt er höres vida mindre än den förras; hon 

 går ännu sämre på marken än den förra och sätter sig blott nå- 

 gongång på taken; aldrig på pålar, telegraftrådar o. d. eller i vass- 

 bänkar. Hon hvilar mest i boet, och hänger sig vanligtvis fast, 

 liksom klängande, utanpå boet under det hon matar ungarna, hvil- 

 ket Ladusvalan ej brukar göra. 



Någongång plägar Gråsparfven intaga denna Svalas bo, som 

 han tyckes finna rätt beqvämt inrättadt och som besparar honom 

 mödan att bygga ett eget. Ifall ett sådant försök göres under det 

 att svalboet begagnas af sina rätta ägare, så försvara sig dessa och 

 vid deras nödrop ankomma kamraterna i stor mängd och torde 

 understundom lyckas att fördrifva inkräktaren. Om dessa små krig 

 är en saga gängse, som jag icke vill utgifva för sann, utan anser 

 höra till folkpoesiens område, ehuru hon efter berättelse anfores 

 af Linné (i S. Nat.) samt en och annan gång blifvit återupprepad 

 i sednare tider (t. ex. af Tarragon, Revue Zool. 1843, 323). Man 

 säger nämligen, att då Svalorna ej förmå utdrifva Gråsparfven, så 



hemta de skyndsamt jordklimpar af samma sort som de, hvaraf 

 boet är bygdt, och inmura sin fiende. 



Synon. Hirundo urbica L. et auctt. — Miss. Fn. 261. — - 

 Genus Chelidon Boie. — Bonap. Csp. 343. 



76. b. Hybrid Svala (af Hir. rus ti c a och urbica). — 

 En blandning af båda de föregående arterna träffas någongång, 

 ehuru ganska sällan. Gloger beskrifver (Handb. 417) en sådan 

 från Schlesien och ett exemplar finnes i Riksmusei samlingar, hit- 

 skänkt på 1830-talet af W. von Wright, som funnit det i trakten 

 afKuopio i Finland. Båda äro nyss utflugne ungar i nästdrägten. 

 ■ — Det sednare exemplaret är: ofvan gråsvart med obetydlig blå 

 glans; Öfvergumpen är smutshvit, svagt öfverdragen af rödaktigt 

 med några grå fläckar; pannan har, närmast näbben, några små, 

 blekt rödgrå fjädrar. Undersidan smutshvit med blekt roströdaktig 

 strupe. Gördeln framom bröstet synes blott något litet mörkare 

 rödgrå. Vingar och stjert helt och hållet svartgrå, utan hvita fläc- 

 kar eller kanter. Stjerten bildad såsom hos H. urbica. Fötterna 

 blekt färgade; på tarsens och tårnas sidor försedda med strödda, 

 hvitaktiga fjädrar, — Denna Svala är således på nästan hela öfver- 

 sidan och stjerten lik H. urbica, men genom pannans och under- 

 sidans färg samt vingarna, mera lik H. rustica. Glogers exemplar 

 tyckes hafva haft tydligare gördel framom bröstet och mörka föt- 

 ter samt saknat den bleka fläcken i pannan. Dess läte var olika 

 med båda föräldrarnas. Det är väl knappt möjligt, att en H. ru- 

 stica och en H. urbica, som hafva så olika, bo och sedvanor, skulle 

 kunna bilda ett par, som bygde bo och uppfödde ungar tillsamman. 

 Dessutom var Glogers exemplar uppfödt och taget i ett bo af H. 

 rustica, bygdt inuti ett stall. Man måste således antaga den af 



