110 



TÄTTINGAR. 



2. SKRIKE-SLAGTET (Garrulue). 



Vingarne medelmåttige (armpennorna räcka till v. p. f af hela 

 vingen), rundade. Första pennan \ längre än täckfjädrarna men 

 kortare än armpennorna*, 4, 5 och 6 länget. — Näbben medel- 

 måttig, men stark, med rät munspringa och ha k vid den något 

 böjda, hvassa spetsen, i båda käkarna, — Näsborrarna tätt öfver- 

 täckta af borstlika fjädrar. — Stjerten medelmåttig (något kortare 

 än vingen), hel och något rundad. 



De hithörande arterna lefva mera ensliga än de öfriga Kråk- 

 artade foglarna och afvika dessutom från dem däruti, att de kom- 

 ma sällan ned på marken, där de gå illa och hoppande; men de 

 äro oroliga, nyfikna och rofgiriga samt skrika och larma betydligt 

 (hvaraf troligen namnet Skrika är härledt). 



79. Nötskrikan (Garrulus glandarius). Pl. XIX fig. 1; 

 — rödgrå; handtäckfjädrarna glänsande, ljusblå med svarta tvär- 

 band. — Några af armtäckfjädrarna och tummens fjädrar hafva 

 samma vackra färg. Armpennorna svarta; 1 — 5, på första hälften, 

 utåt hvita. En stor fläck vid näbbroten och många små i pan- 

 nan svarta. Stjerten svartaktig; öfvergump och haka hvita. Ving- 

 längd v. p. 180—190 mm. 



Inom ekeskogsregionen, eller till 60 å 61° lat. är Nötskrikan 

 hos oss allmän i de flesta skogstrakter; men hon träffas ännu nå- 

 got längre opp. Enskilta exemplar hafva blifvit sedda vid Qvick- 

 jock och något norr om Umeå. Nilsson anför att hon inom Sve- 

 rige finnes till södra Ångermanland (v. p. 63°) och i Norrige ända 

 till norr om Trondhjem. Dock måste hon vara sällsynt så långt 

 opp. I Finland skall hon vara allmän vid 63°. Därifrån finnes 

 hon söderut genom hela Europa, till och med på Sicilien samt i 



Spanien och Grekland; men i Norra Afrika ersattes hon af en 

 starkare färgad varietet eller art (G. melanocephalus) som har 

 hufvudet ofvan svart. Äfven mot öster: i östra Ryssland (Permien), 

 på Krim och i mindre Asien antager Nötskrikan en dylik färg, 

 och sådan finnes hon utåt mellersta Asien, och i södra Siberien 

 till trakten af Jeuisei eller Lena. På Japan träffas åter en varie- 

 tet som närmare liknar den europeiska, med hufvudet ofvan hvitt, 

 svartfläckigt. De uti Himalaya och norra Indien förekommande 

 arterna af slägtet äro mera afvikande. 



Nötskrikan qvarstannar hela året i hembygden eller stryker 

 omkring i trakten om vintern, då flera pläga följas åt, ehuru täm- 

 ligen spridda. — De förtära bär, frukter, ekollon, insekter, mask, 

 ödlor m. m. och beskyllas för att uppsöka och förtära fogelungar 

 och isynnerhet ägg. Ollon och dylikt hopsamla de på vissa 

 ställen till framtida behof, men bortglömma ofta sin skatt. De 

 äro i ständig rörelse, men flyga vanligen blott korta stycken, mel- 

 lan träden. Ofta härma de andra foglars och djurs läten ganska 

 väl. Deras egna läten äro många, ganska olika, med oftast kor- 

 ta och sträfva. Boet bygges af risqvistar, strå m. m. bland trä- 

 dens grenar, utan synnerlig konst. Det är icke djupt, och inne- 

 håller 5 till 6 ägg, som äro gråaktiga med små brunaktiga fläckar 

 och prickar. 



Synonymi. Corvus glandarius Linn. — Pica gland. Wagl. 

 Syst. — Garrulus Briss., — Cuv. — Garr. glandarius Nilös. fn. 

 1824, 139; — Ed. 3, 210. — Bonap. Consp. 375. — Anm. I 

 svenska folkspråket heter denne fogel vanligen blott Skrika eller 

 Ollonskrika, eller, i Skåne, Skogsskata. Däremot användes 

 namnet^Nötskrika i Nerike för Nucifraga, enligt Grill i Vet. 

 Ak. Öfv, 1856, 151. Men denna sednare har på andra orter det 

 i skrift upptagna namviet Nötkråka. 



