116 



SLÅGTET NUCIFRAGA. 



flyttning mot söder. Sålunda har det sannolikt öfverallt, i en del 

 af September, varit de i grannskapet födda exemplaren som visat 

 sig-, i Oetober hafva de ankommit, som voro från aflägsnare trak- 

 ter. Säkert har största antalet förgåtts af svält eller blifvit dö- 

 dade af människor och rofdjur, eller drunknat, kanhända i Öster- 

 sjön och Medelhafvet Men öfverallt hafva många exemplar qvar- 

 stannat, hvarföre de under följande vintern och hela året 1845, i 

 allmänhet syntes vara talrikare än vanligt, ~- Däraf att de träf- 

 fades långt opp i Lappland, skulle man kunna sluta, att de äfven 

 vanliga år finnas där, men ej blifvit anmärkta. Detta är visser- 

 ligen möjligt, ehuru det förefaller mindre sannolikt. Deras nordliga 

 förekommande kan möjligtvis äfven förklaras därigenom, att ut- 

 vandringarna hemifrån ej blott skett i sydlig riktning, utan äfven, 

 till någon mindre del, i nordlig. Detta är så mycket troligare, 

 som Nötkråkan ej hör till de egentliga flyttfoglarna och således sak- 

 nar den instinkt som leder dessa sednare. Men äfven verkliga 

 flyttfoglar befinnes ofta hafva förvillat sig opp till Lappland, t. ex. 

 Råkan. Hvilketdera som är det rätta skola framtida iakttagelser 

 utvisa. Då det år 1850 (i Aftonbladet n:o 259) berättades från 

 Torneå. att några Nötkråkor blifvit sedda där, hvilka förmodades 

 vara stadda på flyttning "mot söder, så omtalades det äfven, på 

 samma ställe, att en Stork (Ciconia alba) blifvit sedd i lappmar- 

 ken ofvanför, hvilken säkert ej hade kommit från norr. Öfver- 

 allt i norra orterna var fogeln obekant för jägare och för invå- 

 narna i allmänhet. 



Nötkråkan är alldeles ej skygg. Hon lefver mest tyst och 

 förstår att väl dölja sig och kan således ofta finnas i en trakt 

 utan att bli sedd af den som blott vistas där en kortare tid. Men 

 ofta nog låter hon höra hvarjehanda läten som likna dem af Skri- 



ka, Skata eller, efter uppgift, af Hackspett. Till flykten och födan 

 liknar hon närmast Nötskrikan och hon äter kanske ännu omått- 

 ligare än denna. Ekollon och isynnerhet hasselnötter, samt i Si- 

 berien, nötterna af Pinus eembra, utgöra hennes hufvudsakliga och 

 mest omtyckta föda, höst och vinter. Hon klyfver nötterna med 

 tillhjelp af den omtalade inre näbbkölen; men det uppgifves 

 dessutom^ att hon ofta håller dem jfast med fötterna och hackar 

 hål uti dem med näbben, Äfven berättas hon ofta klänga på trädens 

 stammar eller grenar och hacka hål i barken, för att uttaga larver 

 eller insekter. Genom detta bruk af näbben slites han ganska 

 starkt på spetsen, och då han tillika med åldern tilliar i tjocklek, 

 så hafva i allmänhet de äldre exemplaren tjockare, men betydligt 

 kortare näbb än de unga; efter hvilken olikhet man t. o. m. an- 

 sett de äldre och de yngre såsom skilda arter. Hakans hud, un- 

 der tungan, kan, hos denna, utvidgas starkare än hos andra fog- 

 lar, såsom en stor säck, i hvilken hon säges bära nötter och ol- 

 lon, dels för sitt vinterförråd, dels för att genast förtäras på be- 

 qvämligt ställe. Man säger att boet lägges i trädhål. 



Synonymi. Corvus caryocatactes Linn. — Lath. 39 ; — Pallas 

 Zoogr. I. 397; — Gloger Handb. 162. — Genus Nucifraga Bris- 

 son II, 59; — Nucifr. caryocatactes Temm. Man. 117; — Keys. 

 et Bias. n:o 148. — Cab. Mus. Hein. 229; — Bonap. Consp, 383. 

 — Nucifraga guttata Vieill. Ene. 897. — Gen. Caryocatactes 

 Cuv, 1817. — Gar. guttatus Nilsson Om. Sv. I, 90; — Skand. fn. 

 217; _ Kjaerböll. Danm. fugle, 88. — Om utvandringen år 1844, 

 se Löwenhj. Vet. Ac. H. 1845, 451; — Nilsson 1. c; — Sundev. 

 Årsb. 1844, 163: - Öfv. 1844, 188; - Selys, Bull. de Brux. 

 1844, II, 298. 



