SLÄGTET C0RVU8. 



Knappast finnes väl någon fläck hos oss, i städerna och på 

 landet, i skogstrakter och slättbygder, där ej Kråkan är väl be- 

 kant. Hon finnes omkring Nordcap, vid gårdarne på Magerö, och 

 vid Hammerfest samt i Lappland så långt opp som barrskog väx- 

 er. Därifrån finnes hon genom hela Europa, samt på Afrikas 

 norra kust, där hon säges fortplanta sig (i nedra Egypten, HeugL, 

 men i Algiriet lärer hon vara högst sällsynt enl. Loche). I Grek- 

 land anses hon dock blott visa sig om vintern» I Asien skall hon 

 finnas utåt Siberien till Lena, men knappt längre, och ej i Stepp- 

 länderna. (Jemf. Svarta Kråkan). I Amerika saknas hon full- 

 komligt — Pä de flesta trakter synes Kråkan stationär, och qvar- 

 blifver hela året omkring byar och städer; men i Lappland och 

 Finnmarken är hon regulier flyttfogel. Uti de något sydligare 

 trakterna, såsom större delen af Norrland och på vissa ställen 

 längre ned åt landet, såsom i Småland, utflyttar hon från det 

 inre af landet till hafskusten, där hon dock qvarstannar. Således 

 öfvervintrar hon t. o. m. i Skellefte, kanhända ännu längre opp 

 utmed kusten. Det är dock tydligt att en del Kråkor om vintern 

 stryka ganska vida omkring och visa sig flockvis än här än där. 

 Till norra Afrika skola de då komma öfver från Europa. — Un- 

 der fortplantningstiden är Kråkan mera rofgirig och förgriper sig 

 då någongång på Kycklingar och andra fogelungar samt ägg, om 

 hon kan åtkomma dem; men föröfrigt gör hon oss ingen skada, 

 utan snarare nytta genom att bortrensa insekter, afskräden m. m. 

 Till lefnadssättet skiljer hon sig från Korpen hufvudsakligen blott 

 genom sin sällskapslikhet, i det Kråkorna under hela året utom 

 fortplantningstiden, slå sig tillsamman i stora skaror, som ofta äro 

 blandade med dem af Råkor, Kajor och Starar. Men under fort- 

 plantningen lefver hon spridd. Boen, som byggas i träd, på, eller 

 nära invid stammen, finnas aldrig flera nära tillsamman. 



Synon. Corvus cornix Linn.; — Miss. Fm 192; — Gloger 

 Handb. 150 (tillhopa med Svarta Kråkan). — Bonap. Csp. 386, 



— Genus Corone Kaup. 



Svarta Kråkan (Corvus corone. 26). Aldeles svart med blåaktig 

 glans. Form, storlek och dimensioner fullkomligt lika den grå Kråkans. Vi 

 återupprepa således ej här beskrifningen af näbb näsborst, strupfjädrar, 

 stjert m. m. utan hänvisa till förgående art. 



Sannolikt är svarta Kråkan ej en skild art frän den grå, utan blott 

 en färgvarietet deraf, De äro till lefnadsätt, läte och alla egenskaper 

 utom färgen fullkomligt lika, men förekomma oftast skilda i olika trak- 

 ter. Inom Sverige har ännu aldrig någon Svart Kråka bevisligen blif- 

 vit funnen, men ofta har man trott sig se sådana i ungar af Råkan. På 

 många ställen, där svarta och grå Kråkor förekomma blandade, såsom 

 ofta i Tyskland, sägas de ej sällan para sig tillsamman, då ungarna 

 få ett blandadt utseende, med mindre grå färg än C. cornix, och dessa 

 hybrider finnas åter parade med någondera af de rena racerna. I Frank- 

 rike är svarta Kråkan allmännast, men den grå finnes vid kusterna, och, 

 i de flesta europeiska länder tyckas båda förekomma. Likaså i Siberien, 

 där Middendorf träffade dem, dels blandade, dels traktvis fördelade; men, 

 tvärtemot förhållandet i Europa, fann han den svarta Kråkan såsom 

 flyttfogel ända opp vid polcirkeln, blandad med de grå vid Jenisei. Där- 

 emot sågos blott svarta Kråkor vid Lena och öster derifrån, ända till 

 Ochotzk. De finnas till ochi med på Japan. I Nordamerika förekom- 

 mer en fogel, C. americanus Aud. som nära liknar ^svarta Kråkan och 

 \arit ansedd för att verkligen vara denna art, men som dock skiljer sig 

 genom något mindre storlek och mindre tydligt skilda fjädrar på strupen. 



— (Corvus corone Linn. S. N. X; — Temm. Man. I, 108; — Nilss. Fn.) 



'$}> 85. Råkan (Corvus frugilegus) Pl. XX fig. 3; — Alde- 

 les svart, violett-glänsande, med smalare näbb. Strupens fjädrar 



rundade, med spridda, ej sammanhängande strålar, så att hvarje 



tjäder i naturliga läget, ej synes särkildt. Stjerten har de 4 



mellersta pennorna lika långa-, sidopennorna aftaga gradvis. — 



De äldre foglarne hafva förlorat näsborsten och alla fjädrarna i 



ansiktet, hvars hud är skroflig och askgrå. Deras näbb är, från 



