120 



KRÅKARTADE FOGLAft. 



pannans fjädergräns, så lång som tarsen. Vinglängd omkring 310 

 mm. — Arsungarna, i första drägten, hafva näsborst och fjädradt 

 ansikte, såsom alla öfriga arter af slägtet, samt betydligt mindre 

 näbb. De igenkännas dock lätt från våra öfriga arter på strupens 

 fjädrar m. m. Somliga af dem hafva hakans fjädrar hvita (Cor- 

 vus clericus Sparrm). 



Af Sverige bebor Råkan blott den aldra sydligaste delen, Skå- 

 nes slättbygd, samt ett och annat ställe pä Öland och Gottland;, 

 men spridda, förvillade exemplar träffas ofta nog i andra provin- 

 ser, såsom i Halland, Bohuslän och Östergöthland. — De skola 

 till och med hafva försökt bosätta sig på några af dessa sednare 

 ställen. Linné berättar (Gottl. Resa sid. 11 — 12) att några Råkor 

 verkligen hade haft bo i Norrköping under flera års tid, och Ce- 

 derström, att de byggt i granskapet af Carlstad ; men de tyckas ej 

 kunna bibehålla sig där. De flesta exemplar som ankomma till 

 dylika, nya ställen, infinna sig vanligen om våren, och äro sanno- 

 likt sådana, hvilkas bo blifvit förstörda i sydligare trakter och som 

 råkat vilse under det de sökt efter ett för sig passande ställe. 

 Såsom vanligt, då foglar förvilla sig utom sitt egentliga område, 

 irra de omkring eller fortsätta den engåmg började riktningen och 

 tyckas hafva förlorat den instinkt som annars plägar leda dem. Man 

 har till och med funnit Råkor i Lappland, inom polcirkeln, såsom 

 i Qvickjock, där en Råka enl. Löwenhjelm hade vislats under 2:ne 

 vintrar, utan att förstå att flytta därifrån, mot söder. — I Dan- 

 mark är Råkan allmän, liksom i hela det mellersta Europa. Men 

 till medelhafsländerna, till och med södra Frankrike och norra Ita- 

 lien samt Macedonien och till norra Afrika kommer hon blott så- 

 som flyttfogel öfver vintern. I Ryssland skall hon vara särdeles 

 ymnig, äfvensom i steppländerna uti det närgränsande vestra Asi- 

 en, till öfre Irtish och Ob* Längre mot öster tyckes hon ej hafva 



blifvit sedd på fastlandet, hvarföre hon i Asien anses begränsad af 

 sistnämnde flod. Då hon uppgifves förekomma i Afganistan och 

 Kashmir (Blyth) kan detta väl endast vara om vintern. Dock sy- 

 nes det sannolikt, att hon kan finnas här och där genom hela 

 mellersta Asien, ty på Japan förekommer hon åter. 1 — Såsom 

 flyttfogel afreser hon ganska sent och kommer tidigt tillbaka; från 

 Skåne är hon oftast ej borta mera än November t. o. m. Febru- 

 ari, eller 4 månader. 



Råkan hörer till de mest sällskapslika foglar, ty hon lefver 

 ej blott i flock höst och vinter, utan bygger äfven colonivis, ofta 

 till hundradetal på ett ställe och oftast flera bo i ett träd. Dessa 

 bo sättas i de högsta grenarna, nära toppen af stora löfträd; de 

 äro tämligen små, i förhållande till fogeln, och icke djupa, hvarföre 

 äggen ej skulle ligga qvar under blåst, utan att fasthållas af för- 

 äldrarna. Almar tyckas utväljas företrädesvis dock ser man 

 ofta Råkor bosatta i andra träd, i byarna eller kring kyrkorna, 

 där de få vara i fred, eller t. o. m. i yttre kanten af skogslun- 

 dar. Här föra de ett bullrande lefnadssätt, och låta ständigt höra 

 sitt sträfva, kraxande läte. Tidigt om våren, medan de bygga, 

 slåss de och stjäla pinnar ur hvarandras bo, men bli derefter åter 

 de aldra bästa vänner och trognaste grannar.. Isynnerhet skrika de 

 och larma när ungarna i Maj— Juni blifvit fullvuxna, då de flock- 

 vis pläga i kretsar flyga omkring träden för att öfva ungarna i 

 flygkonsten. Sednare på sommaren draga de ut omkring fälten 

 om dagen, men låta flitigt höra af sig innan de på morgonen 

 flyga ut och då de om aftonen kommit hem för att tillbringa nat_ 

 ten i träden. — Råkan trifves endast i slättbygder, och helst där 

 lätt, sandhaltig, men fruktbar jord finnes, hvarest hon upplockar 

 insekter och deras larver, samt, då tillgången derpå är mindre, 

 äfven frö och korn. Dessa söker hon djupare ned i jorden än 



