122 



KRÅKARTADE FOGLAR. 



i Grekland tyckes hon närmare likna den som finnes hos oss. 

 Likså har man uppgifvit att en art svart Kaja (C. spermologus) 

 skulle finnas i Frankrike; men Fransmännen sjelfve känna den ej, 

 eller blott såsom de ofta förekommande, mörkare färgade, yngre 

 exemplaren, och alla försök att anskaffa en sådan till Riksmusei 

 samlingar hafva hittills varit fåfänga. 



Kajan är flyttfogel hos oss och sannolikt i en stor del af det 

 område hon bebor; men liksom Råkan är hon ej länge borta, och 

 det är vanligt att en del, sannolikt de äldre, stanna qvar öfver 

 vintern. I Skåne ser man, åtminstone under mildare vintrar, ett 

 icke obetydligt antal (möjligtvis till större delen komna norr ifrån ?) 

 och till och med i Upsala händer det ofta att en och annan drö- 

 jer öfver. Under sin flyttning sent på hösten ser man dem i Små- 

 land, på orter, hvarest de annars ej, eller sparsamt förekomma, 

 draga söder ut i små flockar, som flyga lågt och alltsomoftast 'slå 

 ned för att hvila eller söka föda. — Till sin föda och till lefnads- 

 sättet har Kajan största likhet med Råkan, men hon är vida lifli- 

 gare och mera nyfiken och bvgger ett ännu vida simplare bo, som 

 blott består af en konstlöst hopdragen redde, hvilken alltid lägges 

 under tak eller uti hål; helst i stora, gamla byggnader, såsom 



nyss anfördes. Men, liksom andra foglar som bygga i hål, läg- 

 ger hon sin bale ej alltid under ett ofvanliggande tak eller i ett 

 horizontelt hål, utan ofta i ett, som är lodrätt nedgående utan be- 

 täckning ofvantill. På de ställen där höga, lodräta bergväggar före- 

 komma, i hvilka finnas hål eller remnor, begagnar hon dessa, 

 hvilket skall vara det vanligaste i Asien och ej vara sällsynt i sö- 

 dra och mellersta Europa; t. ex. på öarne Trinisi vid Colocyn- 

 thia i Grekland (v. d. Muhle). Ofta lägges redden flera alnar djupt 

 ned, i smala skorstenar, hvarest det är svårt att förstå huru fo- 

 geln kan hjelpa sig opp och ned. Äfven uti klippor skall han 

 ofta välja sådana djupa, lodräta hål. — Makarna äro hvarandra 

 högst tillgifna; man ser dem nästan alltid tillsammans, äfven utom 

 fortplantningstiden, när de i större flockar sätta sig uti träd för 

 att tillbringa natten, då vanligen hela flocken plägar sitta parvis 

 fördelad. 



Synon. Corvus monedula Linn. — Nilss. Fn. 200. — C. 

 spermologus Vieill. Ene. — Asiatiska varieteten: C. dauuricus 

 Pall. Zoogr. I, 387: — Middend. Reise III, 159. — Fn. Japon. 

 pl. 40, 41. — Genus Lycos Boie; Bonap. Csp. 384. 



/ 



