SPITAR (VOLUCRES). 



133 



Mindre tydligt äro denna Ordningens arter genom bestämda 

 kännetecken skilda från dera af följande ordningar, nämligen från 

 Roffoglarna och isynnerhet från Hönsen, med hvilka många former 

 hafva en nära likhet. Emellertid hafva de ej Roffoglarnas hvassa, 

 nästan trinda klor, ej heller Hönsfoglarnas ofvan hvälfda näbb, 

 och genom blotta yttre utseendet äro de väl igenkännelige från 

 båda. De hithörande foglarna utmärka sig i allmänhet, liksom de 

 af första Ordningen, genom sitt, i förhållande till kroppen, stora 

 hufvud. Afven äro de oftast' utmärkta genom små och svaga 

 eller ovanlig^ bildade fötter. Endast bland dem finnas fog- 

 lar, hvilkas fötter äro så små och svaga, eller illa bildade, att de 

 äro odugliga eller föga tjenliga för gåendet (Cypselus, Trochilus, 

 Alcedo m- fl.). Några Vattenfoglar sakna väl äfven förmågan att 

 gå, men detta kommer deraf, att deras föröfrigt stora och starka 

 fötter äro utbildade till kraftiga simredskaper. Öfver hälften af 

 denna Ordnings arter hafva blott 2 tår framåt riktade, emedan 

 den yttre (5-ledade) tån är riktad bakåt, jämte den egentliga bak- 

 tån (Papegojor, Hackspettar, Gökar), hvilken bildning ej förekom- 

 mer inom någon annan fogelordning än denna. Omkring hälften 

 af de öfriga hafva de 3 framtårna ganska långt hopvuxna sins- 

 emellan, hvilket ej förekommer inom de följande ordningarna. Hos 

 de återstående, hvilka hafva tre framåt riktade, ända till roten 

 åtskilda tår, äro fötterna i allmänhet ganska små och svaga (Tro- 

 chili, Cypseli, in. fl.). — Af fotens inre delar har jag funnit, att den 

 egentlige ländmuskeln (Glutaeus) saknats hos alla undersökta hit- 

 hörande arter (liksom hos alla Tättingar) och att de båda Musculi 

 Peronei varit ofullständiga eller saknats hos de flesta. Vidare äro 

 de foglar som hitföras, i allmänhet bildade för att lefva bland trä- 

 dens grenar, hvarföre den egentlige baktån, ehuru ofta liten, plä- 

 gar vara ställd med sin rot i samma plan som framtårna. Han 



är dock vid roten upplyftad, eller saknas understundom, hos dem, 

 som hafva yttre tån bakåtvänd, hvilken således ersätter tummens 

 ställe. Äfven stjerten visar den egenheten, att han hos de flesta 

 består af blott 10 pennor. 



I jämförelse med den artrika men enformiga första Ordningen 

 (Tättingar), synes den Ordning, som vi här framställa under namn 

 af Spitar (Volucres), vara ganska mångformig, eller sammansatt 

 af flera, sinsemellan nog olikartade fogelgrupper. Dock skall man 

 snart inse att dessa grupper, hvilka uppräknas i det schema öfver 

 hela Ordningen som lemnas här strax nedanför, icke äro mera 

 olika sinsemellan, än många af dem, som tillhopa ingå uti de föl- 

 jande fogelordmngarna, t. ex. Ugglor och Dagroffoglar, hvilka 

 tillsamman utgöra roffogelsordningen, men sinsemellan visa ganska 

 betydliga olikheter i både de yttre och inre delarnes bildning. 

 Detsamma är förhållandet med Hägrar, Storkar och Snäppor, 

 hvilka tillhopa bilda största delen af Vadare-ordningen, samt i 

 ännu högre grad med Änder, Fisk makar, Pelikaner och 

 Pinguiner, som med skäl sammanföras i en ordning under namn 

 af Simfoglar. Alla dessa äro sinsemellan lika så skilda som Pa- 

 pegojor, Gökar, Hackspettar, Kungsfiskare, Biätare, 

 Håningsfoglar m. fl. hvilka utgöra Spit- ordningen. På detta 

 ställe hafva vi, utom de foglar, som egentligen utgöra denna Ord- 

 ning, tillagt en grupp, Dufvorna, hvilka äro de mest afvikande 

 och kanhända rätteligen böra anses utgöra en egen Ordning. Emel- 

 lertid sker detta här, blott för att undvika att i vår fauna uppföra 

 en egen Ordning för de 3 eller 4 arter af Dufvor som finnas hos 

 oss. Jag hänvisar för öfrigt till deras beskrifning. 



De foglar som egentligen tillhöra andra Ordningen lefva till 

 största delen i de varmare luftstrecken och isynnerhet mellan vänd- 

 kretsarna. Hos oss äro de fåtaliga; endast 13 arter höra hit, och 



34 



