134 



ANDRA ORDNINGEN. 



till hela Europas fauna räknas blott 20. De äro i allmänhet 

 tämligen små och något mindre än de af följande Ordningar (Rof- 

 foglar, Vattenfoglar}, men något större än Tättingarne. Medelstor- 

 leken är ungefär lika med den af en Trast, eller något drygare. 

 De störste arterne, som äro några Papegojor och isynnerhet några 

 arter af Hornfoglarna (Buceros), äro något större än de största 

 bland Tättingarna (Korp; Menura), men betydligt mindre än de 

 största bland Roffoglar, Höns, Vadare och Vattenfoglar. Å andra 

 sidan, ehuru Spitarne i allmänhet, eller i medeltal, äro större än 

 Tättingarna, så finnas dock bland dem de minsta af alla foglar; 

 ty några arter bland de hithörande Håningsfoglarna (Trochili) äro 

 mindre än de minsta af Tättingarna och således minst uti hela fo- 

 gelskaran. 



Ehuru Spitarne sakna det så kallade sångapparatet, så följer 

 icke däraf att de alldeles ej kunna sjunga. Tvärtom finnas flera 

 bland dem, som låta höra en i alla hänseenden verklig, ehuru ofta 

 ofullkomlig säng. Detta är isynnerhet allmänt inom Gökfamiljen 

 (CuculinsB). Vår allmänna Göks enkla och blott tvåtoniga, men 

 dock vackra sång är väl bekant, och i de varma länderna finnas 

 talrika Gökarter, som äro högst flitiga sångare och sjelfve tyckas 

 vara ganska intagna af sin musik, fastän den ej alltid är vällju- 

 dande efter vårt menskliga sätt att bedömma toner. Nattskärrans 

 surrande ljud är äfven ett verkligt sångläte. ehuru ganska ofull- 

 komligt, om det bedömmes efter samma måttstock. Till och med 

 Göktytans vanliga vårläte har tydligen karakteren af sång. Bland 

 alla dessa är ået, liksom bland Tättingarna, allenast hannen som 

 sjunger; men bland Papegojorna låta båda könen höra en mängd 

 läten, som måste anses vara en slags sång eller ersätta dess ställe. 

 De i tamt tillstånd vanligare, Amerikanska arterna låta nästan blott 

 höra en mängd högst olika, pladdrande, ordlika läten eller sorl, 



blandade med hvarjehanda något renare toner, hvilket sker liksom 

 för tidsfördrif eller nöje och således af samma anledning som 

 sångfoglarnas sång. Ett par Afrikanska och flera Australiska Pa- 

 pegojor låta däremot ofta höra vackrare toner som hos några ar- 

 ter omväxla med en ganska behaglig sång. Isynnerhet är den 

 lilla gröna, svartvågiga Psittacus undulatus från Australien, som 

 i sednare åren blifvit mera vanlig i Europa, utmärkt både för sina 

 egna toner och för sin förmåga att noggrannt återgifva andra fog- 

 lars sång. 



I anseende till bo-byggnaden äro denna Ordkrigs arter i all- 

 mänhet ganska underlägsna dem af första Ordningen. Bäst af alla 

 bygga Håningsfoglarna (Trochili) hvilkas bo närmast kunna jäm- 

 föras med dem af de vanliga Finkarna, Trastarna och Sylvierna. 

 De sättas öppna mellan blad eller qvistar, äro djupt skålformiga 

 och utan tak, men ganska fast och väl sammansatta af strå och 

 dylikt samt ofta utanpå beklädda af spindelväf eller andra ämnen 

 såsom prydnader, ungefär liksom Bofinkens bo är beprydt med 

 lafvar. Arterna af Cypselus bygga dels af jord, såsom Svalorna; 

 dels lägga de, såsom vår art, blott en bale af fjäder, strå o. d. 

 hvilka ämnen de hoplimma med ett slem, som afsöndras ur de- 

 ras svalg, och en närslägtad art, Hemiprogne esculenta, bygger 

 i klipphålor på Ostindiska öarna, de bekanta ätliga fogelboen, 

 hvilka äro fastade vid klippväggen och helt och hållet bestå af 

 samma slemmiga ämne. Äfven andra slägten torde finnas som 

 bygga tämligen väl, men inom denna Ordning tyckes inga före- 

 komma, som förfärdiga sådana konststycken som boen af Ploceus, 

 Icterus, Orioius, Troglodytes, Aegithalus m. fl. bland Os- 

 cines. De flesta lägga blott en högst enkel, illa eller knappt or- 

 dentligt sammansatt bale i ett hål uti träd, i jorden eller mellan 

 stenar; men en del utgräfva detta hål eller göra det tjenligt till 



