148 



ORDN. 2. SPITAR. 



gråaktig, oansenlig, med hvit, tvärbandad buk. Honorna och un- 

 garna äro fläckiga och ofta ganska olika med de äldre hannarna. 

 De egentlige Gökarterne finnas blott i gamla Continenten, men 

 äro tämligen talrika i dess varmare trakter; Afrika till Malajiska 

 Öarna. De äro storätare och lefva af Insekter, hufvudsakligen fjäril- 

 larver, då sådana äro att tillgå. Hannarne ha i allmänhet om vå- 

 ren starka läten, som de flitigt låta höra, men som oftast äro fula, 

 skrikande eller bullrande; vår Gök utgör häruti ett undantag. Dessa 

 foglar äro utmärkta från de flesta andra, derigenom, att de lägga 

 sina ägg i andra foglars bon, utan att bry sig om sin afföda. Den- 

 na sed tillhör äfven de små Guldgökarna (si. Chrysococcyx) i Afrika, 

 Indien och Australien, hvilka blott afvika från de egentliga Gökarna 

 genom mindre storlek, gröna, metalliska färger och vanligt bildade 

 fjädrar. Men de öfrige Gökartade foglarne, som äro ganska tal- 

 rika i de varmare delarna af de båda continenterna och hafva 

 vanligt bildade näsborrar samt kortare, rundade vingar, tyckas i 

 allmänhet sjelfve ligga ut sina ägg. Somliga af dem sägas dock 

 ej sjelfve bygga bo, utan lägga ägg i sådana som andra foglar 

 byggt och begagnat. 



100. Göken (Cuculus canorus) Pl. XXI fig. 4, 5. Grå eller mer 

 och mindre mörk- eller rödfläckig; underill hvit med svartaktiga 

 tvärband* Fötterna gula. — Första vingpennan är hälften så lång 

 som den 3:dje, hvilken är längst. Armpennorna räcka blott till 

 hälften af de långa vingarna. 



Gammal hanne. Askegrå med blekare strupe; ofvan icke 

 fläckig. Undersidan (bröst och buk) hvitaktig med svartgrå tvär- 

 streck. Stjerten svartgrå med 5 eller 6 små hvita fläckar vid fjä- 

 derspolarna och i inre kanten, samt hvit spetskant. Vingpennorna 

 inåt hvitbandade. Fötterna gula. Näbben svart, men munvikarne, 



liksom ögonlockens kanter och Iris gula. Vinglängd omkring 215 

 m. in. — Gammal hona: plägar vanligen hafva brunaktig rygg 

 och gulbrun anstrykning på framhalsen ; men somliga äro till fär- 

 gen nästan lika hannen ; andra äro mer eller mindre fläckiga af 

 mörkt eller rödbrunt, isynnerhet ofta på vingar, stjert och strupe. 

 De äro vanligen något mindre än hannarne: vinglängd omkring 210 

 m. m. — Unge om hösten: mörkt brungrå med smala hvita fjäder- 

 kanter och flera hvitaktiga fjädrar i nacken. Hela undersidan 

 hvitaktig med svartgrå tvärband, som stå tätare på strupen. Rygg 

 och vingar hafva ofta, och isynnerhet hos honorna, större eller 

 mindre rödbruna tvärfläckar. Stjertens fläckar bilda tvärband och 

 äro ofta till en del rödaktiga. Vinglängd omkring 200 m. m. 



Afvikande färgteckning, som ej sällan träffas hos äldre och 

 yngre honor (se fig* 5): ofvan rödbrun med svartgrå tvärfläckar; 

 under hvitaktig, med tvärband som vanligt. De hvita fläckarna 

 på stjert och vingpennor äro såsom hos de vanliga exemplaren. 

 Den rödaktiga färgen är ganska olika utbredd: understundom är 

 den på öfvergumpen nästan ren (utan svarta fläckar). Det är ovisst 

 huruvida så färgade hannar förekomma hos oss, men bland ho- 

 norna får man se öfvergångar från de mest grå till de mest röda. 

 Röda individer sägas vara allmännare i de sydligare delarna af 

 Europa, än mot norden. 



Göken är en af de foglar som har den starkaste flygförmåga, 

 hvarföre han utan tvifvel på ganska kort tid tillryggalägger den 

 långa vägen från sitt vintertillhåll, i det inre af Afrika, till våra 

 nordligare trakter. Om sommaren bebor han hela Europa och 

 norra Asien, från Irland och Spanien till Kamtschatka och Japan. 

 Mot norr går han nästan så långt opp som skog finnes och träffas 

 regelbundet ända opp öfver polcirkeln samt på fjäldplatåen, äfven 

 där, hvarest blott småskog finnes i dalarne; men i Finmarken tyckes 



