OÖKSLÅGTET. 



149 



han ej vara hemmastadd. Dock uppgifver Sommerfelt att han nå- 

 gongång höres i trakten af Warangerfjorden (Ostfinm. 70°), ehuru 

 icke alla år, Äfven i Asien tyckes han finnas till trakten kring 

 polcirkeln. I Europas sydligaste länder. Spanien — Grekland skall 

 han ses i stor mängd under flyttningstiderna, och några lära äfven 

 qvarstanna öfver sommaren i bergstrakterna (i Sicilien; Andalu- 

 sien). — Deremot uppgifves han ej qvarstanna i Norra Afrika (Al- 

 gieriet samt Egypten — Nubien), utan blott visa sig där under flytt- 

 ningstiderna, då han uppehåller sig i lundar och trädgårdar samt 

 äter fjärillarver. Hela antalet tyckas således tillbringa sommaren 

 i Europa och den till klimatet motsvarande delen af Asien, samt 

 vintern i de tropiska delarna af Asien och Afrika. En ung fogel, 

 som blifvit funnen på ön S:t Thomé i Guineabugten (Hartlaub, W. 

 Afr.) torde hafva kommit dit från Europa. 



I det egentliga Afrika, från Senegal och Nubien till Cap, fin- 

 nes en art (C. gularis St.), som ytterst nära liknar vår Gök men 

 har något blekare färg och större hvita fläckar på stjerten, samt 

 längre gul näbbrot. Ovisst är om han har samma läte som vår art, 

 men stundom tyckas de knappt visa någon rätt tydlig olikhet. De 

 öfrige arterne äro mera tydligt skild, och bo samtlige i de var- 

 mare klimaten; vår Gök är den ende af hela den talrika Gök- 

 familjen, som bor och fortplantar sig i den kallare delen af tem- 

 pererade zonen; men liksom samslägtingarne älskar han värmen, 

 h vårföre han kommer sent och flyttar tidigt bort från oss. Han 

 anländer i April till södra Europa men till Sverige sällan förr än 

 ett godt stycke in uti Maj, och lemnar oss åter redan i Augusti. 

 Man uppgifver att de gamle hanarne flytta först; derefter honorna, 

 och sist ungarne, ofta ej förr än i början af September (eller än 

 sednare i England). Han torde således vara en af de foglar 



Svenska Foglama I. 



som vistas den kortaste iden i sitt egentliga hemland; nämligen 

 hos oss 3 eller knappt 4 månader. Men han är äfven mindre än 

 de flesta andra foglar junden vid hembygden och vid sitt eget 

 slägte. Det är väl bekant att han ej bygger bo och hvarken be- 

 kymrar sig om sina ägg eller uppföder sina ungar, utan värper i 

 andra foglars bo, och öfverlemnar åt dem hela omsorgen om affö- 

 dan. Detta har varit väl bekant sedan forntiden och omtalas re- 

 dan af Aristoteles; men alla dermed i sammanhang stående frågor 

 äro dock ännu ej upplysta. 



Såsom sjelf insektätande, lägger Göken sina ägg allenast hos 

 de foglar, som mata sina ungar med insekter, hvilket dock är hän- 

 delsen med de vida flesta af våra småfoglar, och få bland dessa 

 linnas, hos hvilka Gökägg icke blifvit funna. Äggen läggas oftast 

 hos foglar, som äro flera gånger mindre än Göken sjelf, såsom hos 

 Sädesärlor, Piplärkor (Anthus), Sylvier; till och med hos den lilla 

 Kungsfogeln (Regulus), som är föga större än Gökens hufvud, men 

 ganska sällan hos trastar och aldrig hos dem som äro än större. 

 Detta är ej blott en följd af hans svaghet och fruktan för att bli 

 fördrifven, utan äfven af den instinkt som säger honom att endast 

 småfoglarne välja en för hans slägte passande föda åt sina ungar. 

 Skrikor (Garrulus), Skator, Kråkor, Hackspettar m. fl. skulle sanno- 

 likt illa passa till fosterföräldrar åt Göken. — Han lägger sina ägg 

 både hos de foglar som bygga öppna, fritt stående bon, hvilka äro 

 de talrikaste, såsom de ofvan anförda, och hos dem hvilkas bo äro 

 öfvertäckta, såsom Löfsmygen (Sylvia trochilus), Gärdsmygen in. fl. 

 samt hos dem som bygga inuti trädhål eller under stenar, såsom 

 Sädesärlan och Rödstjerten. Det uppgifves att Gökhonan värper 

 på marken, tidigt på morgonen, medan boets ägare äro ute, och 

 inbär ägget i munnen. Detta är högst sannolikt, emedan ägget 



38 



