NATTSKÄRRESLÄGTET. 



153 



stoteles omtalar och vederlägger den, samt förklarar den genom 

 den nämnda likheten, samt därigenom, att de små Hökarna (Sparf- 

 hök, Falk), komma till Grekland om vintern, då Göken är bortflyt- 

 tad. — Man skulle kunna föreställa sig att äfven småfoglarne : 

 Svalor, Ärlor m. fl. misstoge sig på hans utseende, emedan man 

 ofta ser dem förfölja honom, liksom roffoglarna och Varfogeln, då 

 han kommer ut på fältet. Men snarare torde detta vara en följd 

 af deras instinktlika kännedom att han är en besvärlig och för de- 

 ras egen afföda farlig snyltegäst i deras bon. 



Synonymi. Cuculus canorus L. — Gloger Handb. 446; — 

 Nilss. fn. 160; — Yarrell Brit. B. 189; — C. borealis Pall. Zoogr. 

 I, 442. — Den röda varieteten: C. hepaticus Sparrm. M. Caiiss. 

 55, et C. rums Bechst. Nat. G. D. II, 195. 



4. NATTSKÄRRESLÄGTET (Caprimulgus). 



Fötterna svaga med 3 tår framåt, som äro från roten åtskilda, 

 men till första leden förenade med en mjuk hud. Mellantån dub- 

 belt så lång som sidotårna och försedd med en tämligen stor, gan- 

 ska sned och, inåt, kamlikt tandad klo. 



Det ofvan anförda är tillräckligt för att åtskilja Nattskärrorna 

 från alla andra slägten af denna Ordning; men vi tillfoga följande, 

 ytterligare beskrifning af dessa eget och besynnerligt bildade fog- 

 lar. — Fötterna äro icke särdeles små, men svaga. Tarsen är blott 

 så lång som mellantån utom klon och hos de egentliga Nattskär- 

 rorna icke upprätt: han hvilar alltid på baksidan, eller sålan; hvar- 

 före dessa foglar knappt kunna stå opp eller gå, utan ligga på bu- 



Svenska Foglarna. I. 



ken då de ej flyga. Bak tån är liten, smal och inåt (ej bakåt) 

 vänd. 



Näbben är ganska liten, tunn och svag med något böjda 

 spetsar; men gapet är ovanligen stort: klufvet ända bort, midt un- 

 der de stora ögonen och vid hvardera sidan försedt med v. p. 8 

 ganska stora och starka borst hår. Tungan är dock helt liten. 



Näsborrarne skjuta ut liksom hos Gökarna, men något län- 

 gre, i form af små runda tuber af mjuk hud. 



Vin garn e äro ganska långa: 10 — 12 gånger meilantäns längd, 

 med 12 arnrpennor, hvaraf den första räcker till vingens halfva 

 längd, men knappt till stjertroten. Handpennorna äro 10: den an- 

 dra längst; 1 och 3 ej mycket kortare. 



Stjerten tämligen lång, något rundad, af 10 pennor. 



Fjäderklädnaden är tät och mjuk, af gråspräcklig färg, unge- 

 fär såsom hos Ugglorna, och liksom dessa, äro Nattskärrorna natt- 

 foglar, hvilka dock lefva blott af insekter. Äfvenledes hafva 

 de stora ögon och stora öronöppningar. — I likhet med Gökslägtet, 

 och de nästföljande slägtena, finnas de öfriga, talrika arterna blott 

 i de varma länderna, och den europeiska arten kommer sent och 

 bortflyttar tidigt. 



101. Nattskärran (Caprimulgus europseus) Pl. XXI, fig. 2 (c£); 

 vinglängd 200 till 175 m. m. — Hela ofvansidan askegrå, tätt 

 svartprickig, med större, svarta långsnäckar, isynnerhet på skuller- 

 fjäd rårna, som äfven ha ett par rader af hvitaktiga fläckar. Un- 

 dersidan blekt grågul med smala, vågiga, svartgrå tvärstreck, som 

 under bröstet stå ganska tätt, men på magen (bakom fötterna) äro 

 längre åtskilda. Ett tvärband på strupen och ett band från mun- 

 viken, under ögat, hvita, och några fläckar på vingtäckfjädrarna 



39 



