154 



ORDN. 2. SPITAR. 



brunaktigt hvita. De äldre af båda könen ha strupen svartaktig 

 med små bleka och några hvita fläckar, och skullerfjädrarna till 

 större delen svarta, vackert tecknade med hvitt och grått. — Han- 

 nen har på inre fanet af de tre första vingpennorna, efter midten 

 af dem, en stor, rent hvit, rund fläck som på andra pennan äfven 

 räcker ut på yttre fanet, samt en ungefär tums-lång, hvit spels på 

 de två yttre paren stjertpennor. — Honan har något mindresvart 

 på skullrom a; fläcken på de tre första vingpennorna är brunaktig 

 eller smutshvit och de yttre stjertpennornas spets är gulaklig, gråfläc- 

 kig. — Ungarne äro mera jämnt grå, med mindre svarta fläckar. 

 De sakna de ofvan beskrifna märkena påving- och stjertpennor, och 

 ha strupen tvärvågig, liksom bröstet. De äro alltid något mindre: ving- 

 längd omkring 180 m. m.; hos de äldre är den vanligen något öfver 190. 



Denne fogel finnes om sommaren och häckar i hela Europa 

 till något öfver 60° latitud. I Sverige är han tämligen allmän vid 

 Gefle (v. p. 61°), men är knappt iakttagen betydligt längre norrut. 

 (En uppgift att han skulle vara sedd vid Sorsele i Lappland är 

 ganska oviss). I Finland skall Nattskärran reguliert förekomma vid 

 Kuopio (63°). 1 Asien omtalas hon af Pallas såsom funnen utåt hela 

 Siberien och synnerligen allmän i Steppländerna i dess vestra del 

 (vid Irtish och kring Caspiska hafvet)', men ovisst är huru långt 

 hon går mot öster. Nyare resande hafva längst österut, i Mand- 

 schuriet och på Japan, ej funnit denna, utan en nära liknande art 

 (C. jotaka), hos hvilken hannens stjert ej har de hvita fläckarna 

 i spetsen, utan ett litet stycke därifrån, o. s. v. 



I norra Afrika tyckes Nattskärran blott förekomma om vintern 

 (ovisst är dock förhållandet i Algiriet, hvarest hon äfven blifvit 

 funnen). Men till och med från Cafferlandet har J. Wahlberg 

 hemfört ett exemplar, skjutet 1840, innanför Port Natal d. 2 Febr., 

 således under vår vinter. Dessutom finnes i Sydafrika, ända ned 



omkring Capstaden, en art 7 C. smithii, som knappt synes vara 

 med säkerhet skild från vår. Af denna är åtminstone honan blott 

 något blekare, med mindre svart än på de äldre exemplaren hos oss 

 och med samtliga de hvita fläckarna tydligare brungula eller isabell- 

 färgade än hos den egentliga C. europaeus. (Månne en till Södern 

 utflyttad och där naturaliserad europé? Hannen är mig obekant). — 

 Från Europa tyckes denna art helt och hållet utflytta öfver vintern. 

 De uppgifvas komina vid eller efter hälften af April till Grekland (Lin- 

 derm.) och vid samma tid till Sicilien (ungefär med Vaktlarna, 

 Malh.), samt bortflytta därifrån i Oktober. Till oss komma de i 

 Maj och flytta bort i September, stundom i början, stundom först 

 efter hälften af dessa månader. Sannolikt tillbringa en del vintern 

 långt ned i Afrika* 



Nattskärran vistas hufvudsakligen i glesa skogar, eller på och 

 omkring de små trädlösa slätterna i skog, bland ljung och kort 

 gräs, men ej bland högt gräs eller i sädesfält. I Ryssland och Si- 

 berien skall hon mest finnas i de kala stepperna. I Tyskland sä- 

 ges hon mest hålla sig till barrskogen, hos oss finnes hon lika väl 

 i ren löfskog (t. ex. i Skåne). 



Att Nattskärran är en nattfogel anfördes ofvan, i slägtets be- 

 skrifning, äfvensom att hon icke kan gå, åtminstone icke med nå- 

 gorlunda lätthet. Hon tillbringar sin mesta tid med att ligga på 

 buken, stundom i solbaddet, stundom i tät skugga, på blotta mar- 

 ken, eller på en klippa eller liggande tjock gren nära marken, 

 men sitter ej, eller sällan, på mindre, eller blott några alnar öfver 

 marken upphöjda grenar. Hon blundar dervid, och öppnar ögat 

 småningom, då man nalkas henne, men flyger vanligen ej opp förr 

 än man är ganska nära, (Anm. att på figuren visas ena foten fri, 

 hvarigenom kroppen synes något upplyftad, hvilket ej är rätt, men 

 har skett för att visa tårnas utseende). 



