NATTSKARRESLÄGTET. 



155 



Då hannen sålunda sitter orn nätterna, isynnerhet i början af 

 sommaren, låter han höra sin sång, som består af ett ömsom gröfre 

 och finare läte, som liknar surrandet af ett spinnrockshjul. Un- 

 derstundom höras flera nära.hvarandra och då omväxlande. Äfven 

 honan skall vid boet låta höra ett svagare, skärrande läte. 



Genom sina stora vingar flyger Nattskärran lätt och starkt, 

 men ostadigt och fladdrande, kastande sig upp och ned eller åt 

 sidorna. I skymningen och i månskenet ser man henne ofta inne 

 i städerna flaxa omkring hustaken, och ofta sätta sig på dem. 

 Liksom Flädermössen ha de vissa jagttrakter, som de undersöka 

 kringflygande, alltid samma väg; så att då man ser en sådan flyga 

 kan man vara tämligen säker, att snart åter få se densamma pä 

 samma ställe. Under full dager är hon stilla, och, liksom Ugglor- 

 na, sannolikt ähen under den mörka natten. Liksom Rofibglarne 

 lefver hon i allmänhet enslig. Hennes föda består af större insek- 

 ter, mest Nattfjärilar och Skalbaggar (såsom Melolonthse) hvilka 

 hon griper i flykten eller äfven då de sitta, till och med på marken. 

 Enligt iakttagelser, gjorda för lång tid sedan i England, skulle hon 

 ej blott taga insekterna med munnen, utan äfven, under flykten, 

 gripa dem med foten och genast stoppa dem i mannen (Yarrell); 

 men detta tyckes ej sedan vara bekräftadt. 



Nattskärran bygger intet bo, utan värper i Juni i en liten, 

 möjligtvis med foten utskrapad, fördjupning på bara marken, van- 

 ligen under en buske. Äggen äro 2, smutshvita med askegrå och 

 mörkt gulbruna, icke mycket tätt stående fläckar eller kroklinier. 

 De äro så stora som Sånglrastens iigg, men smalare och längre, 

 ofta lika tjocka i båda ändar. Ungen är i början dunbetäckt. 



5. TORNSVALESLÄGTET (Cypselus). 



Fötterna ganska små med alla 4 tårna framåtvända och korta, 

 men väpnade med stora, starka, hoptryckta, samt ganska krokiga 

 och hvassa klor. 



Tårna äro ställda parvis, så att den 2:dra och 3:dje, hvilka 

 äro lika stora, äro något mera åtskilda. Första (d. ä. inre) tån, 

 eller tummen, är något mindre än de öfriga, och består såsom van- 

 ligt blott af 2 leder; men de tre öfriga bestå h vardera af 3 leder, 

 hvilket är eget för detta slägte. Tarsen är fjädrad och kortare 

 än mellantån med klo: blott ungefär ^V af vinglängden. j — Näb- 

 ben är ganska liten och svag, men vid roten bred och plattad. 

 Gapet är oformligen stort, liksom hos den föregående, men saknar 

 borsthår, och tungan är liten. — Näsborrarne öppna sig i en 

 hud på näbbroten, men äro ej framskjutande. 



Vingarne ganska långa genom de långa handpennorna ; 

 men både öfver och underarmen äro ovanligt korta. Armpennorna 

 äro blott 7, ovanligt små: de räcka ej på långt när till stjertroten 

 och blott till |- af vingens längd, samt äro mycket kortare än de 

 stora handtäckfjädrarne (se fig.). Handpennorna 10: den andra 

 längst; den första föga kortare. Några, de första, äro starkt böjda 

 i spetsen. — Stjerten består af 10 pennor och är klufven. Han 

 räcker ej ut till vingspetsarna. 



Fjäderklädnaden är fast och elastisk, af mörk, ej fläckig färg. 

 Dessa foglar höra, genom sina vingars skapnad till de starkaste 

 flygare i hela klassen, men äro genom sina små, illa bildade föt- 

 ter oskickliga att gå eller stå. De hafva till och med ej alltid lätt 

 att uppflyga från en jämn yta om de läggas derpå. Dock sker 

 detta utan fötternas tillhjelp, med några vingslag. Deremot haka 

 de sig så mycket bättre fast i klängande ställning med de starka 



