156 



OKDN. 2. SPITAR. 



klorna. Några närstående arter (si. Acanthyllis och Hemiprogne) 

 i varmare länder hafva dock något bättre bildade fötter. Dessa 

 foglar är o märkvärdiga för sin b o byggnad, hvarom mera nedan. 



För den allmänna yttre likhetens skull, såsom långa vingar 

 och stark flykt, små fötter, liten näbb m. m., pläga dessa foglar 

 öfverallt af landtfolket benämnas Svalor och de hafva äfven af 

 Zoologerna varit sammanförda med dessa. Först II Ii ger åtskilde 

 dem 1811 såsom ett eget slägte (Cypselus) och man har sedan 

 funnit dem så olika bildade med Svalorna, och med alla som höra 

 till första Ordningen, att de tydligen höra till en annan ordning. 

 Skelettet visar sig vid första ögonkastet helt olika och nästan detsamma 

 är förhållandet med de flesta andra inre delar. Men äfven de yttre 

 visa de betydligaste olikheter: man jämföre blott fötter, vingar och 

 stjert hos dessa och hos de svaleartade foglarna. 



102. Tornsvalan (Cypselus apus) Pl. XXI fig. 1 ; jämnt svart- 

 aktig med gråhvit fläck på öfre delen af strupen. — De äldre mör- 

 kare, med svag, grönaktig glans; vinglängd 170 — 180 m. m. Kö- 

 nen äro lika, eller honan ofta något större än hannen. — Ungarne 

 något mindre, och något mera gråaktige, utan tydlig glans-, med 

 pannan framtill gråaktig och de flesta vingpennorna med fin hvit- 

 aktig kant. 



Tornsvalan, som äfven allmänt kallas Ringsvala, eller i Skåne 

 Solsvärta och i Bohuslän Svalhök, är en af de vidsträcktast ut- 

 bredda foglar. Hon finnes i Europa långt norr om polcirkeln: vid 

 Enare (69°) samt vid de mera högländt belägna Karesuando och 

 Juckasjärvi (68°), samt är därifrån, ända ned till Medelhafvet, en 

 vanlig sommargäst. — Uti Asien uppgifves hon af Pallas vara ut- 

 spridd genom Siberien och särdeles ymnig i Dauurien (vid Bajkal) ; 

 men nyare resande (Middendorf, Schrenck) ha ej funnit henne i 



den östligaste delen af Siberien och i Amurlandet. Ej heller om- 

 talas hon såsom sedd på Japan. 



Uti Afrika säges Ringsvalan vara ganska allmän i Algieriet, 

 men årstiden uppgifves ej» Föröfrigt synes hon blott under flytt- 

 ningstiderna förekomma i Norra Afrika, åtminstone i Egypten. 

 Sannolikt vistas en stor del om vintern ännu längre ned i Afrika. 

 I Sydafrika och ända ned omkring Capstaden är hon tämligen all- 

 män, och alla de exemplar jag sett därifrån, för hvilka tiden varit 

 angifven, voro dödade under vår vinter eller höst. Riksmuseum äger 

 2:ne ex. från Kafferlandet, skjutna af J. Wahlberg d. 13 September 

 och 8 Januari; samt 2 från Cap, af Victorin, i Januari (Jfr. Grill 

 Anteckn. Vet. Ac. H. 1858: II n:o 10, sid. 41). Alla dessa, kunna 

 rätt väl vara från Europa; äfven den som dödades den 13 Sep- 

 tember kan hafva haft en hel månads tid till resan, hvilket för 

 dessa foglar är mera än tillräckligt. Emellertid måste detta när- 

 mare undersökas. Alla de Sydafrikanska exemplaren visa några 

 tydliga olikheter med våra, hvilka dock synas mig tillhöra den nya 

 höstdrägten som Tornsvalan ej får hos oss. Den märkligaste af 

 dessa olikheter är att strupens hvita fjädrar hafva breda mörkgrå 

 skaftstreck. Hos våra exemplar finnas väl äfven sådana, men yt- 

 terst fina och otydliga. 



Denne fogel vistas i Europa lika kort tid som Göken, eller än 

 kortare. Han kommer till Södra Europa i medlet af April, till oss 

 efter början eller först i medlet af Maj och bortflyttar öfver allt 

 kort tid efter sedan ungarne flugit ut, eller vanligen i medlet af 

 Augusti eller något sednare; någon gång, under tidiga och varma 

 somrar, redan i slutet af Juli. (Under innevarande år försvunno de 

 i Stockholm d. 5 eller 6 Augusti). Ofta ses enskilta par, som 

 värpt sent, q var hållas betydligt längre än de öfriga, till dess un- 

 garne äro fullvuxne; men i detta fall försvinna de genast efter 



