BIÄTARE-SLÄGTET. 



161 



säker uppgift att han häckat norr om Österrike. I Belgien och Holland 

 tyckes han ej hafva blifvit anmärkt, men i Storbritannien har man sam- 

 lat underrättelser om ett tämligen betydligt antal (v.p. 30), som tidtals 

 visat sig sedan 1794, hvaribland ett ex. uti Irland. Några hafva förekom- 

 mit i Danmark. Äfven hos oss hafva de blifvit antecknade; första gån- 

 gen, så vidt bekant är, i början af Juni 1816, då ett par visade sig i 

 Nedraby, en mil norr om Ystad. Hannen blef skjuten och var en af de 

 första foglar jag såsom gosse försökte att stoppa opp. — En erhölls i 

 Augusti 1829 i Högsäters S:n af Dalsland och uppstoppades samt förva- 

 rades af Hofpredikanten O. Fryxell, som sedan skänkt exemplaret till 

 Riksmuseum. — Vidare visade sig en liten flock af 6 stycken den 19 

 Maj 1858 vid Täfvelsås, nära Wexiö, hvarest de uppehöllo sig 3 dagars 

 tid i en Asp uti trädgärden, och fångade Humlor: 2:ne blefvo skjutna af 

 Kyrkoh. N. Wieslander, som skänkte det ena ex. till Riksmuseum, det 

 andra till Lund. De öfriga försvunno från orten. 



Biätaren är ganska ömtålig för kallt eller blott kyligt väder, hvar- 

 före han flyttar ut om hösten från hela det område han bebor, inberäk- 

 nadt Algiriet, för att tillbringa vintern längre ned i Afrika. Han säges 

 utflytta från Södra Europa i September och återkomma dit i Mars samt 

 under hela loppet af April. En betydlig del af dessa foglar tyckas kom- 

 ma ända ned till sydspetsen af Afrika, t. ex. omkring C apstaden, hvar- 

 est fogeln synes vara allmän i December — Februari, då den trakten har 

 sin varmaste sommar. Alla de omkring Cap, i östra delen af Capkolo- 

 nien och i Oafferlandet dödade eller sedda exemplar, för hvilka jag sett 

 tiden uppgifven, hafva träffats där mellan den 18 November och den 11 

 Mars; de flesta dock i Januari (se Grill, Anteckn. af Victorin, Vet. Ac. 

 H. Il (1858) n:o 1, p. 46). Flyttningen sker flockvis, ofta af hundrade- 

 tals tillsamman, och öfverhufvud plägar fogeln alltid lefva i sällskap. 

 Utom fortplantningstiden får man vanligen se en mindre flock sitta på 

 de högre och tjockare, helst torra grenarna af ett träd, hvarifrän hvar 

 för sig gör utflykter för att fånga de insekter, som han ser. Födan ut- 

 göres nämligen allenast af större insekter, helst Bi och Humlor, af de 

 arter som samla håning, hvilka de svälja utan att skadas af gadden. 

 De flesta insekterna tagas i flykten och bäras i näbben till trädet cleri- 

 från fogeln flög ut, hvarest de förtäras. Derunder låter han höra sitt 

 nästan hvisslande och något skärrande läte, som ofta, vid hans återkomst, 

 upprepas af dem som sitta i trädet; annars hör man dem sällan gifva 

 ljud. Det vanliga lätet plägar i bokstäfver uttryckas med: sisikryi! 

 Flykten är snabb och lätt, oftast med stilla vingar, ganska lik Svalor- 

 St; en sk a Fog I ar ne II 



nas, kretsande och lekande med hastiga omkastningar, ömsom hög och 

 låg. Deremot går han ganska dåligt och troligen aldrig på marken; 

 men det påstås att han i de gångar, som leda in till boet, plägar springa 

 baklänges. — Han vistas icke uti tätare skog utan helst bland mera 

 spridda träd, i lundar eller trädgårdar omgifna af öppna fält och fram- 

 för allt, i backig mark. 



Sina bon utgräfver han coloni-vis, ofta i ganska stort antal nära till- 

 sammans, i branta backar af lös jord, eller i höga flodstränder sanddy- 

 ner vid hafvet o. s. v. De sägas bestå af en 3 — 6 fot lång, nästan hori- 

 zontell, men något uppåtstigande gång, som innerst har en liten utvido- 

 ning, hvarest äggen läggas på en obetydlig bale af mossa. Yttre öpp- 

 ningen säges vara mycket liten, föga öfver 2 tum i diameter; men 

 sedan skall gången vara vidare, så att en knytnäfve eller arm lätt går 

 in. Äggen äro 5 till 7, nära klotrunda, glänsande hvita och tämligen 

 stora i förhållande till fogeln. — Om natten hvilar han äfven i hålor, i 

 brinkar eller i klippor, murar o. s. v. eller i trädhäl. — Det förtjenar 

 anmärkas att Biätarens hud är ganska fast, liksom för att motstå bi- 

 stygn, för hvilka han dock tyckes vara skyddad genom sin fjäder- 

 klädnad. 



Synonymi. Merops apiaster Linn. et omn. — Gloger Handb. 437; 

 — Nilss. Fn. 175. 



KUNGSFISK ARE-SLÄGTET (A 1 c e d o) . 



Fötterne ganska små med de 3 framtårna vid roten långt hopvux- 

 na (bildade alldeles som hos föregående slägte). Näbben läng, alldeles 

 rät (men spetsad och nästan fyrkantig, såsom hos Merops. — Gapet är 

 tämligen stort, långt klufvet, utan borsthår. Tungan ganska liten, plat- 

 tad, ej utsträckbar. Fjäderklädnaden är lysande färgad, liksom den hos 

 Merops; men kroppsformen är ganska olika: kort, tjock, med korta, run- 

 dade vingar och kort stjert. Armpennorna 13. Handpennor 10: den för- 

 sta icke mycket koit. Stjertpennor 12. 



De hithörande arterna äro talrika i de varma delarna af gamla con- 

 tinenten. De egentliga Alcedines, som lefva af tisk, äro små med 

 ganska liten stjert och glänsande ljusblå bakrygg, som icke kan döljas 

 af scapularfjädrarna. — Andra, éh Halcyon m. fl., som äro ännu talri- 

 kare i samma trakter och mest lefva af insekter, äro något större, van- 



41 



