162 



ORDN. 2. SPITAR. 



ligen med glänsande ljusblå bakrygg, liksom hos de nyssnämnda; men 

 scapularfjädrarne äro så stora och talrika, att de kunna fullkomligt öf- 

 vertäcka bakryggen, och stjerten är något längre, nästan medelmåttig, 

 samt näbben tjockare. — En tredje hufvadform af Kungsfiskrarna är 

 slägtet Ceryle, hvaraf arter förekomma både i gamla fastlandet och i 

 Amerika. Dessa hafva små scapularfjädrar och bakryggen dunkel af 

 lika färg med den öfriga ofvansidan: icke blå; vanligen mörkt grå eller 

 grönaktig. Äfven dessa förtära till en del fisk. — Detta lefnadssätt, som 

 tillhör en stor del af dessa foglar, nämligen att hufvudsakligen lefva af 

 fisk, är märkvärdigt, då det föröfrigt icke förekommer hos andra foglar 

 än Vattenfoglarna, de större Vadarna och några få Roffbglar. Man har 

 anmärkt att det utgör en ny likhet mellan Kungsfiskrarna och Hägrar- 

 na, hvilka redan likna hvaradra genom hela bildningen af näbb och 

 hufvud. 



Kungsfiskaren (Alcedo ispida. 26) Pl. 70 fig. 2. Ofvan mörkt grön- 

 aktig med hela ryggen och öfvergumpen långsåt, samt talrika tvärfläckar 

 på hufvudet och mindre fläckar på vingarna, glänsande ljusblå. Under- 

 sidan roströd med hvitaktig strupe. Ett band genom ögat roströdt, slu- 

 tar bakåt i en hvit fläck. Stjerten lysande mörkblå. Fötterna mönje- 

 röda. Föga större än en Gråsparf: Vinglängd 76 mm. Näbb 35—33 

 mm. Honan har blott något mindre lifliga färger än hannen och obe- 

 tydligt kortare näbb. 



Kungsfiskaren är tämligen vidsträckt utbredd i mellersta och södra 

 Europa samt i motsvarande delar af Vestra Asien och i Norra Afrika, 

 men tyckes ej gå långt mot söder. I olikhet med de föregående arter- 

 na, uppgifves det, att nästan öfverallt, hvarest han årligen häckar qvar- 

 stanna åtminstone en del öfver vintern; men att en stor del flytta mot 

 söder är tydligt deraf, att fogeln blir talrikare i södra Europa om vin- 

 tern. I Afrika är han blott känd från Egypten, hvarest han allenast 

 tyckes förekomma om vintern (Heuglin), samt från Algiriet, hvarest han 

 skall vara allmän; (jag har ej funnit uppgifvet vid hvilken årstid, men 

 sannolikt torde han dock finnas där hela året). I alla Europas sydligare 

 länder och i mindre Asien skall han vara allmän under hela året, och 

 han uppgifves regelbundet oeh årligen förekomma samt häcka i Irland 

 och England, Holland, Norra Tyskland, mellersta Ryssland, samt utåt 

 Asien till Altai och öfre Jenisei. Hans egentliga hemland torde alltså 

 kunna antagas sträcka sig ungefär till 55° lat. (eller kanhända något 

 längre, i Ryssland?). Närmast Norr om denna gräns, såsom i Skottland, 

 på danska öarna och i Estland uppgifves han väl ännu förekomma, till 



och med häckande, men dock ej regelbundet eller allmänt. Äfven hos 

 oss hafva exemplar flera gånger blifvit sedda, isynnerhet i Skåne, dit 

 de sannolikt kommit från Danmark. Der sägas de några gånger hafva 

 förekommit parvis: men det är dock ännu ej bekant att de fortplantat 

 sig, och i alla fall hafva de ej bibehållit sig, hvarföre de ännu icke 

 kunna betraktas såsom hörande till landet. Enskilda exemplar uppgif- 

 vas hafva blifvit sedda, en gång vid Halmstad, 1852, och ända opp vid 

 Hörningsholm (på Mörkö vid Södermanland; Nilsson) samt' vid Arendal 

 och Christiania (Rasch). — I östra och södra Asien finnes denne fogel 

 ej; åtminstone ej fullt sådan som i Europa; men han ersattes af en an- 

 nan art eller climatisk varietet, Alcedo bengalensis Gm., som blott 

 skiljes från den europeiska genom ännu något lifligare färger (dock med 

 fullkomligt lika teckning och färgfördelning), mindre storlek (vinglängd 

 68—70 mm.) men längre-näbb (38 mm.). Denne finnes i hela Indien, 

 China, Japan och Amurlandet. De afrikanska arterna äro något tydli- 

 gare skilda från vår. 



Kungsfiskaren flyger ganska snabbt, men tungt och alltid lågt, med 

 täta vingslag och ej långt åt gången. Han går högst dåligt och aldrig 

 på marken. Han vistas endast vid vatten: omkring sjöar och åar eller 

 små dammar, hvarest han plägar sitta orörlig, ofta hela timmar, på en 

 påle eller gren öfver vattnet, för att lura på rof. Detta griper han med 

 näbben genom att störta rätt ned i, vattnet, hvarifrån han lika hastigt 

 åter flyger opp. Hans föda utgöres isynnerhet af småfiskar, såsom Eli- 

 ritzor (Cyprinus phoxinus) o. d-, men äfven, i brist på fisk, af vatten- 

 insekter och larver. Dessa sväljas hela, men fiskben o. d. uppkräkas 

 sednare. Han ses alltid ensam och tyckes derföre ej någorstädes före- 

 komma i mängd. Blott under flygten låter han höra ett kort, svagt läte, 

 såsom tick! — Boet ntgräfves i en brant strand eller s. k. åbrink, vid 

 vattnet och några alnar öfver dess yta. Det liknar Strandsvalans och 

 Biätarens. Ingången är tämligen trång, omkring 3 fot lång, innerst ut- 

 vidgad till en något större, rundad kammare. Ingen annan bale lärer 

 finnas än de uppkräkta fiskbenen; men emedan boet plägar begagnas 

 flera år å rad kunna dessa bli rätt ymniga. Äggen äro 5—8 eller t. o. 

 m. flera, glänsande hvita, nästan klotrunda. Hannen säges mata sin hona 

 under liggningen, och båda gemensamt mata ungarna, först med större 

 vatteninsekter, sedan med fisk, som uppkräkes ur matstrupen. 



Synonymi. Alcedo ispida L. et omn. — Gloger Handb. 439; — 

 Nilss. Fn. I, 172; - Yarrell Br. B. II, 223. 



Denne fogel kan, såsom icke svensk, ej hafva ett eget svenskt namn ; 

 men man har ömsom kallat honom Kungsfiskare, efter det engelska 



