DUVE-SIAGTET. 



165 



för de olika arterna. Av de mindre (Turturduvorna) är det finare 

 och starkare. Det bildas allenast i den nedre delen av luftstrupen 

 (eller dess grenar?} utan att munnen dervid öppnas såsom vid de 

 flesta andra foglars läten, men halsen böjes och utspännes, isyn- 

 nerhet över krävan, hvilket antyder det arbete, hvarigenom luften, 

 till frambringande av ljudet, prässas mellan lungorna och vissa 

 delar av luftstrupen, utan att utgå genom munnen. — Utom detta 

 läte får man av fullvuxna Duvor ej höra annat än ett svagt och 

 och kort murrande, även med tillslutet näbb, såsom ett uttryck av 

 förargelse eller ångest, dels då de gripas av en människa eller ett 

 rovdjur, dels vid deras små inbördes oenigheter, hvilka dock blott 

 mera sällan påkomma. Detta läte upprepas ej ofta, men det hö- 

 res av båda könen. Duvorna låta utom det nyssnämnda, svaga 

 lätet ej höra någon yttring av smärta, vrede o. d. samt ingenting 

 som kan förliknas vid andra foglars locktoner eller sång eller vid 

 de flesta andra, högre djurens skrik. Nästan det enda hvarpå man 

 hör att en flock Duvor finnas i grannskapet, är det dem egna 

 klappandet med vingarna då de flyga opp: och då de äldre, ge- 

 nom detta läte, kunna ge ett tecken åt de yngre, att fly eller följa 

 sig, så skulle man kunna anse det såsom en slags ersättning för 

 locktonerna. - — Duvornas här omtalade brist på läten och derav 

 följande vanliga tysthet, kan ej annat än för dessa foglar utmärka 

 en lägre utbildningsgrad inom fogelklassen och man tycker sig 

 häruti finna en likhet hos dem med de lågt stående, egentliga 

 oceanfoglarna, Procellarinerna, hvilka, liksom Duvorna, i allmän- 

 het flyga utmärkt väl och vackert men, åtminstone under sitt vi- 

 stande på vida havet, aldrig låta höra något annat ljud än ett 

 svagt murrande med tillslutet näbb, då de komma i strid om fö- 

 dan. (En del av dessa skola dock, om nätterna, under fortplant- 

 ningstiden låta höra besynnerliga starka läten.) 



Svenska Foglarne II. 



Av Duvorna finnas arter utspridda i alla jordens länder utom 

 de aldra kallaste, inom polcirkeln belägna. Nära 300 arter äro 

 kända, och dessa alla likna hvarandra i form och levnadssätt så 

 nära, att de blott tyckas utgöra ett enda stort naturligt slägte. 



Likväl har man, på det nu brukliga sättet, sökt fördela dem i fle- 



« 



ra slägten efter färgen och andra små olikheter som finnas; och 

 det har gått här såsom vanligt då naturliga genera sönderdelas, 

 att avdelningarna blivit många, men föga åtskilda och oftast utan 

 tydliga skiljemärken. Bonaparte har antagit 87 slägten, till hvilka 



* 



kommer ett, Lophyrus (eller „Goura"), som rätteligen bör av- 

 skiljas och som innefattar blott 2:ne, de största kända arterna, C. 

 coronata och C. victorise, från Sundiska öarna och Nya Guinea. 

 Dessa äro betydligt större än vanliga tama Höns och bära en prakt- 

 full, eget bildad tofs på huvudet. — Att Duvorna visa många be- 

 tydliga olikbeter med alla andra foglar, så att man ansett dem ut- 

 göra en egen ordning av fogelklassen, hava vi dels ovan anfört 

 (sid. 133 och 5), dels synes det av den nyss givna beskrivningen. 

 Dock har man. kanhända derföre att de blott synas utgöra ett 

 enda slägte, vanligen förenat dem med andra, och oftast med Hön- 

 sen, hvilket dock är uppenbart oriktigt och nästan blott tyckes vara 

 föranledt derav, att den vanliga Duvan är en allmän tamfogel, som 

 överallt ses i sällskap med tamhönsen och skötes jämte dessa. 

 Förövrigt är alla delars form, fjäderbeklädnaden och hela levnads- 

 sättet högst olika med Hönsens, och ungarnes utveckling åtskiljer 

 dessa båda fogelgrupper fullständigt. Blott några inre delar, såsom 

 magen och krävan visa likhet, och hos båda är det vanligt att rygg- 

 vertebrerna sammanväxa (liksom hos si. Falco) ; men förövrigt är 

 skelettet helt olika bildadt. Den Övergång mellan båda, som man 

 trott sig finna uti en afrikansk Duvas levnadssätt, är en av de mån- 

 ga fabler som den bekante resanden Le Vaillant uppgjort. Likheten 



42 



