166 



OEDN. 2. SPITAK, 



med hönsslägtet Pterocles beror allenast på detta slägtes, bland 

 Hönsen ovanligt långa och spetsiga vingar, hvilken form dock 

 återfinnes inom alla fogelord ningar. — Närmast synas oss Duvor- 

 na gränsa intill de näst förut, här beskrivna fogelslagtena, med 

 hvilka de hava ungarnas utvecklingssätt, den enkla bobyggnaden, 

 de hvita äggen m. na. gemensamt. Man kan även anföra att Du- 

 vorna likna de egentliga Gökarna genom fjäderklädnaden, Coracias 

 genom fötternas form, flygten, äggen o. s. v. Dock blir slägtska- 

 pen även här ej rätt tydlig. — Hos oss förekomma följande arter. 



104. Rlngduvan (Columba palumbus) Pl. XXXI fig. 2; 

 blågrå med ett hvitt band långsät vingens yttre kant, och (hos de 

 äldre) en stor hvit fläck nedpå halsens sidor. — Vinglängd 245 

 mm. Denna är den största av våra Duvarter och en av de stör- 

 sta i hela slägtet; men vingens handpennor äro, i förhållande, ej 

 sa långa som på de två följande, hvarföre den första armpennan 

 räcker till nära % af hela vinglängden. Stjerten något rundad. 

 Tarsen något kortare än mellantån utom klon, och framtill, vid 

 roten fjädrad. Yttre tån något längre än den inre. — Kroppens 

 grå färg är ovan dunklare; buken nästan rent hvit. Vingen har 

 inga svarta fläckar, men de yttersta täckfjädrarnas yttre fan är 

 hvitt. Handpennorna svartgrå, med smal, hvit yttre kant. Halsryg- 

 gens sidor med grön och violett glans, nedtill med en stor hvit 

 fläck. Dess fjädrar ligga fjäll-likt, i sneda rader. Framhalsen grå- 

 röd (vinfärgad). Stjerten undertill svart med ett bredt, hvitt tvär- 

 band midtpå. Fötterna ljusröda. Näbbet rödt med blekgul främre 

 hälft. Iris blekgul. — - Ungen har dunklare färg och saknar me- 

 tallglansen samt den hvita fläcken på halsen. 



Ringduvan finnes tämligen allmän och häckar i större delen 

 av Skandinavien. Hennes norra gräns tyckes infalla vid 64° eller 



65° latitud. De nordligaste ställen hvarest jag med säkerhet vet 

 henne vara funnen äro: Stördalen, norr om Trondhjem (Nilsson); 

 Åhre i Jämtland (637 3 ; Meves); vid Angermanelven (63°; allmän 

 d. 20 Juli); Kajana i Finland (64°; vanlig häckfogel; Malmgren). 

 I Ryssland sågs hon av Lilljeborg nära Archangel (64 1 / 2 °). — Från 

 denna gräns förekommer hon och häckar i hela Europa, i de trak- 

 ter, hvarest skog finnes; från Irland till Ural (allmän vid Kasan 

 Pall), och från Spanien till Grekland; sannolikt ock i mindre Asien 

 hvarest hon är funnen om vintern. Även i Algiriet uppgives hon 

 förekomma under hela året; men i Egypten och förövrigt i Afrika 

 är hon icke känd. — Det är ovisst, huruvida Ringduvan i oförän- 

 dradt skick förekommer öster om Ural. Pallas säger blott att hon 

 uppgives vara sedd vid Jenisei af Messerschmidt, hvilket dock tor- 

 de hava varit den varietet, eller närstående art, med rödgrå hals- 

 fläck (C. csesiotis Bp.), som blifvit funnen i Tartariet, Cashmir och 

 vestra Himalaya. — I Norden är Ringduvan bestämd flyttfogel. 

 Hon kommer vanl. till oss i början av april, till och med i slutet 

 av mars, då ofta snö och is ligga qvar, och lemnar oss i septem- 

 ber eller october. I Södra Europa skola många bli qvar över 

 vintern. I Grekland tyckas alla qvarstanna, men draga omkring i 

 landet och på öarna, ty det är ej bekant att de flytta över till E- 

 gypten; men från Italien— Spanien flytta en del till Algier och 

 Tunis, hvarest de bli talrikare om hösten. 



Denne fogel vistas i skog och helst i barrskog. Blott om hö- 

 sten, under flyttningstiden, då de samlas i flock, göra de besök 

 på slätterna. Annars leva de spridda eller parvis och i allmänhet 

 äro de ganska skygga eller varsamma. Vid uppflygandet smälla 

 de starkare med vingarna, än de övriga arterna. Födan består 

 huvudsakligen av växtfrön, som alltid sväljas hela: från ek- och 

 bok-ollon till gran- och tall-frö. — Boet bygges tidigt om våren, 



