DUVE-SLAGTET. 



167 



tämligen högt opp på trädens grenar; det är glest sammansatt av 

 trädpinnar och innehåller 2:ne hvita ägg, först i Maj, sedan i Juli; 

 men dessa övergivas av föräldrarna så snart de bli störda. — 

 Denna arts läte eller kuttring har mycken likhet med tauiduvor- 

 nas; det är starkt och vanligen 5-stavigt, ungefär såsom : ruekucku- 

 kuku! som ofta upprepas. 



Synonymi. Columba palumbus Linn. — Nilss. Fn. I, 554; — 

 Palumbus torquatus Leach.; — Bonap. Csp. II, 41. 



105. Skogsduvan (Columba cenas) Pl. XXXI fig. 3*, blå- 

 grå; vingen utan hvitt men med en liten svart fläck på hvardera 

 av de sista 2 armpennorna och 3 å 4 större täckfjädrarna. — Ving- 

 längd v. p. 200 mm, Första armpennan räcker föga över halva 

 vinglängden. Stjerten nästan tvär. Tarsen som hos den föregåen- 

 de. Sidotårna lika långa. — Kroppen ovan smutsgrå, men hela 

 bakryggen och buken blågrå. Huvud och hals ej mörkare än 

 kroppen, men halsens sidor, hos de äldre, nedtill med stark grön 

 och violett glans. Strupen rodgråaktig. Stjerten grå med bred 

 svart ända*, men yttersta pennans yttre fan, utom den svartaktiga 

 ändan, gråhvitt. Fötterna blåaktigt ljusröda; Iris brun; näbb hvit- 



o 



gul med rödaktig näshud. — Ärsungarne sakna den gröna glan- 

 sen på halsen. 



Denna, som ömsom plägar kallas Skogsduva och Vildduva, 

 är i södra delen av landet den allmännaste arten, men blir norrut 

 mindre talrik och finnes ej så långt mot norr som den förra. Hen- 

 nes nordliga gräns tyckes infalla vid 60 till 61° N. lat. eller nå- 

 gorlunda lika med Eketrädets norra gräns. Hon häckar vid Gefle 

 samt i södra delen av Dalarna och av Värmland, men tyckes ej 

 'vara antecknad längre norrut. Likså finnes hon blott i sydvestra 

 delen af Finland (kring Åbo, 6OV2 ) men ej längre mot norr. Ve- 



sterut är hon ännu mera begränsad mot norden, ty i hon är ganska 

 sällsynt i Belgien och Holland, och säges inom Storbritannien 

 blott förekomma på få ställen, i södra delen av England. Föröv- 

 rigt finnes hon i skog uti hela Europa, liksom den förra, ända ut 

 mot Ural och Medelhavet, samt i Mindre Asien (Smyrna) med 

 Kaukasus och Armenien (Erzerum); — men liksom Ringduvan sy- 

 nes hon icke vara funnen i Asien öster om Ural, och därifrån 

 känner man ej en gång någon närstående art eller varietet. Inom 

 Afrika förekommer hon, liksom den förra, blott i Algier och Tu- 

 nis, hvarest hon häckar. — Afven denna arts flyttning förhåller 

 sig alldeles som Ringduvans. Till oss komma de ungefär liktidigt 

 om våren. 



Skogsduvan liknar den förra ganska mycket till levnadssättet; 

 men hon är något mindre skygg, vistas mera på öppna fält och 

 bebor företrädesvis sådan glesare lövskog, hvarest gamla, ihåliga 

 träd, helst Ekar, finnas, ty hon bygger uteslutande i trädhål och 

 helst tämligen högt opp. Lätet är kort och tvåtonigt, ungefär så- 

 som: ruck-kul eller ou-u! som hannen ofta upprepar, understun- 

 dom långa stunder då han sitter stilla, hvarigenom lätet hos den- 

 na art får vida mera likhet med fogelsång, än hos tama Duvan. 



Synonymi. Columba livia Gessner, Av. 307; — Biset (Oenas 

 et Vinago) Bélon, Ois. 311-, — (Biset BufF., in art. de Col. dome- 

 stica; habetur ejus varietas fera). — Col. oenas (fera), Linn. S. N. X. 

 (In ed. XII, post Brisson, cum livia confusa). — C. oenas Lath.; 

 — Bechst. ; — Temm.; — Nilss. Fn. I, 558; — Bp. Csp. II, 49. 



Klippduvan (Columba livia. 27) Pl. XXXI fig. 1; blågrå med hvit 

 bakrygg och två breda, svarta band över vingen; hufvud och hals mör- 

 ka; halsen med stark grön och violett glans. — Nära lik den föregående 

 men något större: vinglängd omkring 230 mm. Vingens och övriga de- 

 lars form såsom hos föregående (se dess beskrivning). Strupens nedre 



