168 



ORDN. 2. SPITAR. 



del (krävan) är mörkgrå med stark violettröd glans. Framryggen och 

 vingens utsida rent och vackert ljusgrå. Bakiyggen hvit men stj ert fäs tet 

 grått. Hela buken mörkgrå. Stjerten som Skogsduvans. Vingbanden 

 utgöras av ett bredt svart band på yttre fanet av de 4 eller 5 sista arm- 

 pennorna och nästan alla de största täckfjädrarna. Fötterna ljusröda. 

 Näbbet mörkt rödaktigt med hvitaktig näshud. Iris gulröd. — Honan 

 plägar vara något mindre än hannen. 



Denna Duva, som är den vilda urstammen till Tamduvan, tillhör 

 icke Sveriges fauna, och det är för jemförelsens skull, men egentligen 

 orätt, att hon blivit avbildad bland våra vilda fogelarter. Hon finnes vild, 

 så vidt man känner, blott på ett enda ställe i hela Skandinavien, näm- 

 ligen på 3:ne små öar (enligt Nilsson: Rennesö, Ornö och Mosterö), be- 

 lägna i Buckefjorden, 1 å 2 mil norr om Stavanger (59° lat.). Att hon 

 icke är vidare utbredd hos oss, beror sannolikt derpå, att hon ej här fin- 

 ner för sig passande ställen; ty hon bygger endast i klippor av basalt 

 och vissa sorter kalksten, hvilkas hål och remnor hava en för henne 

 tjenlig form. Men då hon icke flyttar bort, utan qvarbliver i samma 

 trakt under hela året och på sin höjd strövar omkring i grannskapet 

 under vintern, så är hon liksom bunden vid de bergstrakter hvarest hon 

 bygger. — Utom Skandinavien är hon tämligen utbredd i och närmast 

 omkring Europa, på de ställen hvarest sådana klippor och berg finnas, 

 som hon älskar. Nordligast finnes hon pä Färöarna (64° lat.); vidare på 

 Shetland (60°), på Orkneys och Hebriderna samt på Skottlands kuster- 

 på några ställen uti Irland och sydliga England, men ävenledes blott vid 

 hafskusterna. Särdeles allmän är hon omkring Medelhavets kuster, både 

 på fastlandet och öarna, och finnes även i Algieriet samt på Canariska 

 och Capverdiska öarna. 



Uti Asien tyckes den egentliga, vilda C. livia ej vara funnen annat 

 än i Mindre Asien samt vid Caspiska havet i Kaukasus (vid Tarku, Me- 

 netr.). Men dessutom finnes i hela Indien och Persien en varietet (C. 

 intermedia StrickL), som blott skiljer sig från C. livia genom grå bak- 

 rygg och något dunklare färg på framryggen, och som bebor pagoder 

 och gamla hus lika väl som klipphål, även långt från större vatten. 

 Dessa Duvor finnas överallt i stor mängd och äro dels vilda, dels mer 

 eller mindre tama; man skulle nästan vara böjd för att tro de förra 

 blott vara förvildade. Det bör ihågkommas att därstädes, bland både 



tama och vilda finnas, ehuru mera sällan, exemplar med hvit bakrygg. 

 Hit måste man även räkna dem, som finnas i Tartariet och Altai (vid 

 Irtish Pall.), samt i Armenien (vid Erzerum). Till dessa Duvor, med 

 vanligen grå bakrygg m. m. höra även de, som i otalig mängd bebo 

 klippor och ruiner omkring Nilen, från Pyramiderna vid Cairo ända till 

 södra Nubien, hvarifrån jag sett talrika exemplar. De skola även finnas 

 i klipporna kring Röda hafvet och i öknen (Gloger). — Men hvarken 

 vilda eller förvildade Klippduvor synas vara kända från mellersta och 

 södra delarna af Afrika samt östra hälften af Asien. 



Förvildade Duvor tyckas knappast finnas hos oss, då de som tidtals 

 utflytta från duvslagen och bosätta sig i kyrkor och torn, väl oftast åter- 

 gå, elier omkomma, under våra strängare vintrar; men i Tyskland äro 

 de vanliga och sägas hava oftast grå, men även, ej sällan, rent hvit 

 bakrygg. Utan tvivel är förhållandet lika med den C. livia som man 

 uppgivit finnas i Ungern och Turkiska länderna samt i södra Ryssland*). 

 Men nästan överallt hvarest Klippduvan finnes, tyckes hon vara mer el- 

 ler mindre blandad med förvildade Duvor eller med sådana, hvilkas färg 

 antyder en blandning med Tamduvor. En av de vanligaste bland dessa 

 antydningar är, att vingtäckfjädrarne hava en svartaktig fläck i spetsen. 

 Sådana finnas både bland dem med hvit och med grå bakrygg, samt 

 med ganska olika antal och form af de svarta fläckarna, såväl i Indien 

 och Egypten som i Europa. Hos oss ser man ofta sådana tama; i Tysk- 

 land äro de allmänna, även såsom förvildade. De skola likaledes före- 

 komma på Färöarna (Gloger), och i England äro de ganska vanliga. 

 Man får ofta se dem skjutna, i salubodarna i London, jämte äkta Klipp- 

 duvor och annat vildt. För dessa har Blyth föreslagit namnet C. affi- 

 nis (Drafts for a Fauna Indise, Journ. As. Soc. XIV, 862, Not). — En 

 annan dylik varietet, som tyckes vara föga olik den asiatiska med grå 

 bakrygg, är C. turricola Bp. från Italien. 



Liksom förhållandet är med många andra fogelarter, finna vi utom- 

 kring gränserna för den egentliga Klippduvans område, flera något litet 

 avvikande former, om hvilka det kan synas ovisst huruvida de äro att 

 anse såsom blott lokala racer eller såsom egna arter. Sådana äro: 

 Klippduvan från Senegal, C gymnocyclus G. R. Gray (C. livia Har ti. 

 W. Afr.), som är något mindre än den europeiska, med starkare färger 

 och något grövre näbb samt bredare naken ögonkrets; allt skillnader, 



*) Pallas' uppgift att Klippduvan skulle vara högst allmän i södra Ryssland, vid Don och Volga, och där bo i klippor vid stränderna samt i kyrktorn och flytta till Per- 

 sien över vintern, beror säkert på förväxlingen mellan C. livia och C. cenas? hvilka båda P. ej åtskilde. Den beskrivning han lemnar av ett ex. från Volga, är av en C. (enas 

 och uppgiften om levnadssättet är tydligen efter därvarande tama och förvildade Duvor. — I Fn. Pontica säger Nordinann sig icke känna, att den vilda C. livia finnes i dessa trakter. 



