DUVE-SIAGTET. 



169 



som äro vanliga hos exemplar från varmare länder; — vidare, den från 

 Abyssinien, C. schimperi Bp., som skall vara något större, men föröv- 

 rigt ej tyckes mycket skilja sig från den nyssnämnda och således måste 

 komma ganska nära C. livia. — C. rupestris Bp. (C. cenas var. rupestr. 

 Pall.), som beskrives av Pallas, från Dammen, näst öster orn Baikal, 

 har ett hvitt tvärband över stjerten, men tyckes förövrigt vara lik den 

 egentliga C. livia: — C. leuconota Vig. från Himalaja, har, utom 

 stjertbandet, hvit halsrygg och buk. Alla dessa uppgivas ha hvit 

 bakrygg. 



Tama Duvan härstammar, såsom förut nämndes, från Klippduvan. 

 Hon har, liksom (lera andra husdjur, blivit tamd ganska tidigt och långt 

 före skrivkonstens uppfinning; hon omtalas i de äldsta sagor och berät- 

 telser som finnas, såsom i berättelsen om Noach, och hos Homerus. 

 Även hava Tamduvorna ganska tidigt blivit vida kringspridda, åtmin- 

 stone i södra Europa och Asien; nu torde de vara av Européerna in- 

 förda i jordens flesta länder. Dock skulle det vara av stort interesse att 

 erhålla noggranna uppgifter över deras förekommande, ej blott i Ame- 

 rika och Polynesien, utan till och sned i Asiens östra länder, sjelva Chi- 

 na inberäknadt, hvarest de nu sägas finnas i otalig mängd. Hos oss 

 förekomma de över hela landet. De träffas till och med (åtminstone 

 tidtals) på flera ställen inom Lappland, ävensom i sjelva Finnmarken 

 (Hammerfest, Vadsö), samt vid de Danska colonierna på Grönland t. ex. 

 Godthaab (64°), enl. Holböll. En av Tamduvans sednasfce utflyttningar 

 är den till ryska colonierna vid Amurflodens mynning, dit några få par, 

 enligt Schrenck, fördes år 1855 från colonierna i Dauurien. Hon fanns 

 ej uti, Chinesernas och Mandschuernas colonier i samma land. 1 Japan 

 skola dock tama Duvor hållas och benämnas Phado (Pall.); sannolikt äro 

 de ditkomna från China. (Troligen är det tama Duvor som i Temm. 

 Man. IV omtalas såsom hemförda från Japan. I Fauna Japonica näm- 

 nas de ej.) 



Man har ofta betvivlat att de mångfaldiga och ganska olika racerna 

 af Tamduvor kunde härstamma från blott en enda, irrsprunglig, vild 

 art, och likväl synes detta vara det enda antagliga. Dels känna vi in- 

 . gen annan art, än C. livia, från hvilken de kunde härstamma, utom de 

 nyss anförda, hvilka sjelva torde vara varieteter af Klippduvan, då de 

 nästan blott skilja sig från henne i färgen, och således likna henne vida 

 mera, än en stor del av de tama racerna; — dels inträffar ett liknande 

 förhållande bland de flesta andra husdjur, såsom hunden, fåret, tamhön- 

 sen o. s. v. Ptacebildningen har bland tamdjuren fortgått frän uråldriga 

 Svenska Fog lame II. 



tider, liksom nu, dels tillfälligtvis, dels med avsikt, genom urval av 

 ovanligt eller efter önskan bildade individuer till fortplantning. Den 

 fortgår sålunda ännu, t. ex. i England, hvarest inan söker bilda "fancy 

 races" (fantasi-racer) lika väl av duvor som af hundar, hästar och andra 

 hemdjur. Bechstein har till och med följt Duvans förändring i tama 

 tillståndet, från de i Tyskland vanliga, hal v- vilda fältduvorna, till flera, 

 ganska mycket förändrade tamracer. — Att uppgöra en lista pä dessa 

 racer skulle bli alltför vidlyftigt: några av de utmärktare, som oftare 

 förekomma, äro följande: 



Kropperten eller Kroppduvan (var. gutturosa) som har förmågan att 

 uppblåsa halsens främre, nedre del (krävan) till en oformlig storlek, ofta, 

 till utseendet, större än den övriga kroppen, men som annars kan vara 

 av ganska olika utseende och färg. Samma förmåga finnes i ringare 

 grad hos alla Duvor och märkes under hannarnes kuttring. — Bred- 

 stjertade Duvan (var. latieauda: Pigeon paon: Shaker) kan slå upp stjer- 

 ten i hjulform, liksom Kalkon och Påfogel. Denna stjert är föga för- 

 längd men har många, ända till 32 fjädrar, utbildade till likhet av stjert- 

 pennor. — Jakobinen eller Kronduvan (var. cucullata) har fjädrarna i 

 nacken och en rad nedåt hvardera sidan av bakhalsen, uppåtböjda. Den- 

 na rad fortsattes ofta frampå krävan. — Fjösbenta Duvan har fötterna 

 befjädrade, isynnerhet på sidorna av tarsen, och ofta även av tårna. — 

 Dessutom förekomma, mera i något varmare länder än hos oss, racer af 

 ganska olika storlek: frän Ringduvans till mindre än Skogsduvans storlek; 

 — med betydlig olikhet i näbbets längd: från 1 \J 2 till blott l J 2 tum; — med 

 bred, naken ögonring, — med kluven stjert, till formen som på Hus- 

 svalan o. s. v. -— Tummelettea (var. Gyratrix), som flyger utmärkt snabbt 

 och derunder tumlar om i luften, plägar ha ganska kort näbb och naken 

 orbita. — Men dessa och mångfaldiga andra, äro dock icke bestämda, 

 skilda former. Tvärtom kunna de fortplantas med hvarandra och fram- 

 bringa blandad, fruktsam afföda, så att t. ex. en Kroppert kan tillika 

 ha tofs och fjädrade ben; racen kan bibehålla sig ren, eller förändras 

 vidare, efter menniskans vilja. Hos somliga racer blir t. o. m. lätet 

 (kuttringen) förändradt jämte formen. De som ha ett bullrande, trum- 

 hvirvel-likt läte kallas i Tyskland Trommeltauben (Trumduvor). 



I det sydligare Europa skiljer man mellan egentliga Husduvor (Pi- 

 geons de voliére; Hoftauben), och Fältduvor (Feldfluchter; Pigeons des 

 colombiers) som sägas 'deva i ett halv- vild t tillstånd», emedan de helst 

 söka sin näring ute på fälten. — De förra innefatta alla de racer, hvarav 

 några nyss anfördes, som genom en, under mänga generationer fortsatt 



43 



